Annotation

Неймовірно дієва методика, яка допомогла позбутися згубних звичок мільйонам людей!

Прочитайте книжку, і ви зрозумієте, як побороти потяг до алкоголю, як почати жити повноцінно, без залежностей та проблем зі здоров`ям.

Це дійсно працює!

- Аллен Карр

- Відгуки фахівців та лікарів про метод Аллена Карра

- Про автора

- Вступ

- Розділ 1

- Розділ 2

- Розділ 3

- Розділ 4

- Розділ 5

- Розділ 6

- Розділ 7

- Розділ 8

- Розділ 9

- Розділ 10

- Розділ 11

- Розділ 12

- Розділ 13

- Розділ 14

- Розділ 15

- Розділ 16

- Розділ 17

- Розділ 18

- Розділ 19

- Розділ 20

- Розділ 21

- Розділ 22

- Розділ 23

- Розділ 24

- Розділ 25

- Розділ 26

- Розділ 27

- Додаток А

- Додаток Б

- Клініки Аллена Карра

- notes

- 1

- 2

- 3

- 4

- 5

- 6

- 7

- 8

- 9

- 10

- 11

- 12

- 13

- 14

- 15

- 16

- 17

- 18

- 19

Аллен Карр

Легкий спосіб контролювати алкоголь

Відгуки фахівців та лікарів про метод Аллена Карра

Безсумнівно, книжки Аллена Карра допомагають кинути курити. Багато клінік, чия діяльність спрямована на лікування залежності, успішно використовують його методи та прийоми.

Джудит Маккей, професор, експерт Азіатської консультативної ради з контролю над тютюном та Всесвітньої організації охорони здоров’я, Консультативна група з питань тютюну та здоров’я

Дивовижно, що Аллен Карр, непрофесіонал, за його власним визнанням, у галузі психотерапії, досяг успіху там, де зазнали поразки незліченні психологи та психіатри з високими науковими званнями, і розробив дійсно ПРОСТИЙ та ЕФЕКТИВНИЙ спосіб кинути курити.

Д-р Вільям Ґрин, завідувач психіатричним відділенням лікарні Матильди, Гонконґ

Я глибоко вражений методом Аллена Карра. Незважаючи на успіх та визнання, у ньому не було ніяких трюків і хитрощів, а професіоналізм Аллена Карра гідний поваги. Я залюбки рекомендую його метод будь-якому курцю.

Д-р П. М. Брей

Я неодноразово спостерігав «Легкий спосіб кинути курити» Аллена Карра в дії. Вважаю, це дуже успішний метод. Цілком підтримую його як ефективний спосіб позбавлення вiд тютюнозалежності.

Д-р Аніл Вісрам, Лондонська королівська лікарня, Великобританія

Про автора

1983 року, після незліченних невдалих спроб покинути курити, Аллен Карр відкрив те, на що так довго чекало людство – «ЛЕГКИЙ СПОСIБ КИНУТИ КУРИТИ». Після цього він залишив успішну кар’єру бухгалтера для того, щоб допомогти курцям у всьому світі. У результаті він здобув світове визнання завдяки своєму феноменальному методу та мережі клінік по всьому світі. Книга Аллена Карра «Легкий спосiб кинути курити» стала світовим бестселером і була видана більш ніж двадцятьма різними мовами. Їй наслідували такі книжки, як

«Єдиний спосіб кинути курити назавжди», «Як допомогти вашiй дитинi кинути курити», а також відео-, аудіота CD-версії методу ЛЕГКОГО СПОСОБУ.

1988 року Аллена Карра запросили взяти участь у 10-й Всесвітній Конференції з проблем тютюнокуріння та здоров’я, що проходила в Пекіні. Це була честь, якою міг би пишатися навіть найвидатніший лікар, і метод та слава Аллена Карра не могли отримати більш високої оцінки. Зараз він визнаний у всьому світі експерт з позбавлення людей від тютюнової залежності.

Успіх ЛЕГКОГО СПОСОБУ заохотив людей з іншими проблемами звернутися до Аллена по допомогу. У результаті були видані книги «ЛЕГКИЙ СПОСIБ СКИНУТИ ВАГУ» та «ЛЕГКИЙ СПОСIБ НАСОЛОДЖУВАТИСЯ АВIАПЕРЕЛЬОТАМИ». Після тестів, проведених з допомогою деяких пацієнтів, стало очевидно, що проста логіка ЛЕГКОГО СПОСОБУ працює і для людей з алкогольними проблемами.

Повний перелік клінік Аллена Карра наведено в кінці цієї книги. Якщо вам знадобиться якась допомога, сміливо звертайтеся до найближчої клініки. Усі листи та питання стосовно книг, аудіота відеозаписів, компакт-дисків Аллена Карра надсилайте в найближчу до вас клініку.

Присвячується Товариству Окремо хочу подякувати Криспіну Хею, професіоналізм і допомога якого безцінні для мене

Вступ

15 липня 1983 року Аллен Карр, запеклий курець із 30-річним стажем, загасив свою останню цигарку й оголосив, що винайшов метод, який позбавить будь-якого курця від тютюнової залежності: миттєво та назавжди, без докладання вольових зусиль, без застосування якихось трюків чи замінників, без страждання через утримування від куріння, без набирання ваги, та, найважливіше з усього, без подальшого життя в муках боротьби зі спокусою закурити, але з подальшою вірою в те, що суспільні події можуть бути дуже приємними без цигарки та що без неї можна легко подолати стрес.

Тим часом мало хто міг повірити, що існує таке чарівно просте позбавлення від куріння. Зрештою, усі ми знаємо, що відмова від куріння вимагає неймовірних вольових зусиль і зазвичай супроводжується помітним зростанням ваги тіла та жахливими наслідками утримання від нікотину. Загалом кинути курити так само важко, як підкорити Еверест. Сумно, але мільйони курців у всьому світі продовжують страждати від подібної омани.

Зважаючи на тисячі годин та мільйонні суми, які медики витратили на пошуки ефективного методу позбавлення від тютюнової залежності, можна зрозуміти, чому їм так важко повірити в те, що колишній курець без будь-якої медичної освіти сам-один досяг успіху в проблемі, із якою не впоралися професіонали. У таку можливість легше повірити членам Товариства Анонімних Алкоголіків. Я, як колишній член Товариства Анонімних Алкоголіків, запевняю вас: мільйони алкоголіків визнають, що вони завдячують життям не медикам, а своїм товаришам по нещастю.

Зараз Аллен Карр широко відомий у світі як провідний спеціаліст із надання курцям допомоги по позбавленню від тютюнової залежності. Його перша книга «Легкий спосiб кинути курити» залишається бестселером з 1985 року, коли вона вперше була видана видавництвом «Пінгвін». Зараз вона перекладена більш ніж 20 мовами й посідає перше місце серед бестселерів у Німеччині, Австрії та Швейцарії. На основі методу Аллена Карра створена всесвітня мережа клінік.

Уперше я дізнався про Аллена Карра від друзів, які пройшли курс лікування в його клініці та були приголомшені результатами. Я поставився до їхнього захвату дуже скептично, адже на той момент більшість з них покинули курити лише декілька днів тому. Я не сумнівався, що вони витратили шалену купу грошей на чергові «магічні» ліки і спробують вмовити мене попастися на такий самий трюк. Зараз мені самому важко в це повірити, але тоді я дійсно хотів, щоб вони зазнали поразки. Мене дратувало те, що їх зовсім не турбує, коли я курю в їхній присутності, і поступово я почав розуміти, що вони стали цілком вільними й радіють цьому. Замість співчуття, що вони втратили насолоду від куріння, я почав їм заздрити. Довгі роки я відчував себе відчуженим через те, що все ще продовжував курити. Як нерішучий член Товариства Анонімних Алкоголіків, я розумів, що алкоголь руйнує моє життя. Але я виправдовував себе тим, що він важливий для життя в суспільстві. Тепер через свою пристрасть до алкоголю я знову відчув себе відчуженим. Так я опинився в клініці Аллена Карра. Усе ще впевнений, що на мене його метод не подіє, я навіть не розповідав нічого дружині, не кажучи вже про друзів. Чотири години по тому я вийшов з клініки й бажав розповісти про цей метод усьому світові!

Аллен стверджує, що його метод однаково ефективний для будь-яких видів залежності. Я дуже радий засвідчити, що цей метод не тільки позбавив мене від куріння, але й допоміг позбутися від страхіття, що контролювало й руйнувало все моє життя – від алкоголізму. Колись я вважав, що від нього немає спасіння. Аллен довів, що я помилявся. Єдине, про що я зараз шкодую, – це те, що я не дізнався про Аллена Карра раніше. Не хвилюйтеся, якщо спочатку ви будете налаштовані скептично. Аллен саме цього від вас і очікує. Я не збираюся розповідати, як діє його метод і в чому його ефективність. Скажу тільки одне, що, коли ви закінчите читати цю книгу, найбільшою таємницею у вашому житті буде питання: чому раніше ви не бачили вихід так ясно? Насолоджуйтеся цією книгою!

Емануель Джонсон

Розділ 1

Легкий спосіб кинути пити

Понад двадцять років тому я зміг довести, що будь-який курець може з легкістю покинути курити. Відкривши свій метод, я був цілком впевнений, що за кілька років куріння залишиться далеко в минулому. Дійсно, з того часу, за найскромнішими підрахунками, завдяки моєму методу вилікувалось понад п’ять мільйонів курців. Для більшості з них відмова від нікотину виявилась простою і приємною. Проте у всьому світі існують мільйони курців, які ніколи навіть і не чули про Аллена Карра та його метод. Причиною цього я вважаю тільки те, що для відмови від загальноприйнятої догми потрібен певний час. Врешті-решт, кожен знає, наскільки важко кинути курити.

Протягом практично всієї історії людства всі знали, що Земля пласка та лежить у центрі Всесвіту. Загальновідомо, що для подолання алкогольної залежності людині потрібне феноменальне зусилля, яке зазвичай супроводжується декількома невдалими спробами покинути пити. В суспільстві існує поширена думка, що контролювати свої алкогольні звички найважче тим, хто цього найбільше потребує. Якщо мені було важко переконати людей у тому, що є легкий і приємний спосiб кинути курити, то скільки зусиль потрібно, щоб переконати вас в тому, що будь-яка людина може легко, відразу й назавжди вирішити для себе проблему вживання алкоголю? Якщо ви підозрюєте, що у вас сформувалась алкогольна залежність, або ви вважаєте себе алкоголіком, Товариство Анонімних Алкоголіків (АА), відоме своїм авторитетом у галузі боротьби з алкоголізмом, навряд чи надасть мені добру послугу своєю категоричною заявою:

Алкоголізм – це хронічна хвороба, від якої не існує відомих способів лікування.

На жаль, цю думку широко підтримують багато видатних медиків, ЗМІ та суспільство загалом. Переконання в невиліковності алкоголізму вкоренилося настільки глибоко, що я не ображусь, якщо ви викинете цю книжку на смітник, навіть не намагаючись її прочитати. Але я прошу вас цього не робити. Є багато лікарів, які не підтримують погляди АА та решти подібних організацій, але вони не прагнуть висловлювати свої сумніви на національному телебаченні.

Якщо вам довелося бути членом АА або подібної організації, то на двадцятому році процесу вашого «виліковування» вас, напевно, здивує, як я можу писати цю книгу, з одного боку, заперечуючи основу системи АА, а з іншого – присвячуючи її саме цьому товариству. Уся річ у тiм, що я глибоко поважаю цю організацію, яка врятувала глузд і життя мільйонів алкоголіків – людей, які знаходилися на межі відчаю, втратили роботу, друзів, дім і родину, які існували без найменших натяків на надію або самоповагу. АА люб’язно приймає таких людей, незважаючи на їхню расову та класову приналежність, колір шкіри, релігію та переконання. Ба більше: АА ніколи не осуджує чи не обвинувачує своїх членів. Багато людей відвідують збори після особливо важких днів. Атмосфера перед початком зустрічі така, що у порівнянні з нею черга в коридорі перед кабінетом стоматолога здалася б вам схожою на вечірку. Коли вони починають розповідати свої сумні історії, настрої поступово змінюються: дедалі частіше лунає сміх і тепер вже в цій кімнаті зустріч більше скидається на вечірку – навіть без алкоголю! Я не католик і знаю, що багато хто вважає сповідальню місцем жахливого лицемірства. В усіх подібних ситуаціях завжди

існує дві сторони медалі, і я не хочу поглиблюватися в цю тему. Скажу тільки, що, знявши тягар з душі, відчуваєш полегшення. Якщо біда, розділена з товаришем, – це вже півбіди, то наскільки легшим стане ваш тягар, якщо розділити його з повною залою, особливо якщо кожен із присутніх зможе співпереживати, не осуджувати й не зажадає відплати.

Хоча всіх цих людей об’єднав їхній спільний ворог – алкоголь, вони часто обговорюють питання, які взагалі не мають відношення до алкоголю та стосуються щоденних стресів і несправедливості життя, з якими змушений стикатися кожен із нас, незважаючи на наявність або відсутність алкогольної залежності. Я дійсно настільки вражений тією підтримкою і реальною допомогою, яку ТАА надає алкоголікам, що, на мій погляд, час організувати товариство АБП (Аноніми, що мають Будь-яку Проблему), яке буде діяти на основі принципів АА. Я цілковито впевнений, що, якби таке товариство існувало, багато жертв змогли б узагалі уникнути алкогольної пастки. Одним із найсумніших наслідків алкоголізму є те, що його жертва залишається без копійки. Досить заможні люди, у яких ситуація з алкоголем вийшла з-під контролю, можуть відправитися в реабілітаційний центр, але для переважної кількості алкоголіків єдину можливість отримати ефективну допомогу може надати тільки АА. Тоді чому ж я піддаю сумніву основну ідею філософії АА: думку про те, що алкоголізм – це невиліковна хвороба?

ТОМУ ЩО ЦЯ ДУМКА ХИБНА!

Понад усе в зборах АА мені подобається те, що кожний учасник, якому надають можливість висловитися, може робити будь-які скандальні заяви, не соромлячись плакати або виражати свій гнів, і все це без переривань та протестів з боку аудиторії. Політикам варто було б повчитися в Анонімних Алкоголіків щодо проведення дебатів.

Я усвідомлюю, що деякі з моїх тверджень можуть викликати у вас різні почуття – від полегшення до роздратування, страху або недовіри. Але незалежно від того, ким ви себе вважаєте – людиною з незначною алкогольною залежністю або ж повним алкоголіком, який одужує чи навпаки, маю для вас тільки радісні новини. Усе, про що я прошу, – прислуховуватися до мене з такою самою увагою, як до будь-якого промовця на зібраннях АА. Також хочу пояснити: що б я не казав про АА, я ні в якому разі не є його опонентом чи конкурентом. Для більшості алкоголіків АА є єдиним доступним джерелом допомоги. Але, згідно з доктриною цього товариства, алкоголізм невиліковний, а шлях до одужання може бути довгим і болючим. Уявіть собі, що існували б універсальні, прості та дешеві ліки для будь-якої людини з алкогольною залежністю, які б:

ДІЯЛИ НЕГАЙНО!

ДІЯЛИ ПОСТІЙНО!

НЕ ПОТРЕБУВАЛИ ВОЛЬОВИХ ЗУСИЛЬ! ПОЗБАВЛЯЛИ ВІД СТРАЖДАНЬ І СИНДРОМІВ ВІДМОВИ!

ДАВАЛИ МОЖЛИВІСТЬ ОТРИМУВАТИ БІЛЬШЕ ЗАДОВОЛЕННЯ ВІД СВЯТ!

ДОПОМАГАЛИ КРАЩЕ ПОДОЛАТИ СТРЕС!

НЕ ВИКЛИКАЛИ Б ПОЧУТТЯ ПОЖЕРТВИ АБО ВТРАТИ ТА НЕОБХІДНОСТІ ПОСТІЙНО ПРОТИСТОЯТИ СПОКУСІ!

Напевне, простіше повірити в казки. Але уявіть на мить, що такі ліки дійсно існують. Уявіть, що АА стане їх використовувати. Як ви гадаєте, як довго алкоголізм ще буде карою для людства? Яка розсудлива людина відмовиться їх використати? Адже вони таки існують. І вони в ваших руках. Якщо ви дочитали до цього місця, отже, ви якоюсь мірою стурбовані проблемою зловживання алкоголем. У такому разі було б безглуздо не дочитати цю книгу до кінця. Цілком природно поцікавитися способом вирішення проблеми, надто якщо, як стверджується, він діє негайно і постійно та не потребує особливих зусиль, а також легкий у застосуванні.

Чому ви повинні вірити мені? Я навіть не прошу вас про це. Навпаки, я готовий прийняти ваше скептичне ставлення.

Важливою складовою мого методу є те, що ви повинні ставити під сумнів не тільки кожне моє висловлювання, але й кожну свою думку про спиртне й алкоголізм, котру ви до цього часу сприймали як істину.

Коли я вперше оголосив, що мій метод допоможе кожному курцеві кинути курити, навіть моя родина та близькі друзі глузували з мене. Вони, звісно, не сміялися мені прямо в обличчя, але було цілком очевидно, що вони вважають мене потенційним пацієнтом психіатричної лікарні. Нічого дивного, якщо врахувати, що до цього я намагався кинути курити безліч разів і зробив цю заяву, тільки-но загасив останню цигарку. Зараз люди зупиняють мене на вулиці й дякують за спасіння їхнього життя або життя друга чи родича. Щодня я отримую листи, у яких мені пишуть, що я геній, і пропонують посвятити мене в лицарі або й канонізувати. Мені навіть запропонували місце на королівській трибуні в Аскоті,[1] але особисто я вважаю, що це вже занадто. Такі почесті перевищують мої заслуги. Подібно до всіх великих відкриттів, ЛЕГКИЙ СПОСIБ – більше щасливий випадок, ніж прояв якихось геніальних властивостей моєї натури. Правду кажучи, ті повага та захоплення, які оточують мене сьогодні, іноді мене бентежать. Але, як і будь-яка нормальна людина, я не можу не відчувати від того задоволення. Усе це допомогло мені самоствердитися, і я ні найменшою мірою не стану ризикувати своєю репутацією, роблячи заяви, які не в змозі обґрунтувати.

Якщо ви прониклива людина, то ви, напевно, уже задалися питанням:

Якщо метод Аллена Карра такий чарівний, яким здається з його слів, то чому його не використовують Товариство Анонімних Алкоголіків, Товариство по боротьбі з курінням заради здоров’я, Корпорація «Припинити курити!», відомі світила медицини та інші? Ясна річ, за допомогою сучасних комунікацій цей спосіб миттєво міг би розповсюдитись у всьому світі?

Саме ця ситуація засмучувала й заганяла мене в глухий кут багато років. Я думаю, причина в тому, що зазначені вище організації занадто масштабні та авторитетні. Вони не тільки самі вважають себе експертами, але й визнані такими державою, засобами масової інформації та суспільством у цілому. Вони мають доступ до великих державних та/або благодійних фондів. І навіщо їм прислуховуватись до голосу одинака, котрий суперечить практично всьому, що кажуть ці шановні експерти? Як часто можна почути думку Аллена Карра при обговоренні питань алкоголізму в засобах масової інформації? Як правило, вам підносять погляди якогось лікаря, або психолога, який сам нерідко зловживає алкоголем, або відомої «зірки», яка тільки-но вийшла з реабілітаційного центру та тепер продукує в ефір дешеве й невиразне каліфорнійське белькотання, повторюючи ті самі помилкові твердження, що ми чуємо роками.

У кінці 1990-х років британський уряд призначив над наркотиками суворого владику, так званого «Царя». Кого ж вони призначили насправді? Полісмена. А чи зміг «сухий закон» вирішити проблему зловживання алкоголем в США? Навпаки, він створив ще одну проблему – організовану злочинність! Наскільки полісменам вдалось вирішити будь-яку з цих проблем? «Царя» звали Хелавел, але його ім’я могло бути хоч Кнуд Великий.[2]

Вас може зацікавити, чому люди з усього світу приїжджають, щоб проконсультуватися зі скромним одинаком без будь-якої медичної освіти, який навіть не рекламує свій метод, і чому він широко визнаний провідним світовим експертом в цій області? На це питання існує одна проста відповідь:

ЛЕГКИЙ СПОСIБ ПРАЦЮЄ!

Можливо, у вас склалося враження, що офіційна медицина проти мого методу як такого. Дійсно, спочатку мене вважали шахраєм чи шарлатаном. Але сьогодні саме медики звертаються по допомогу в наші клініки частіше, ніж представники інших професій, а більшість наших рекомендацій ви почуєте від лікарів і медсестер. Професія медика неймовірно відповідальна та напружена, тому що її представники більш уразливі до наркотичної пастки, ніж проста людина, особливо якщо врахувати, що в них є відкритий доступ до наркотичних речовин. Якби звичайний лікар-терапевт вирішив використати мій метод для лікування своїх пацієнтів, він би зазнав невдачі. Повний курс лікування вимагає як мінімум чотирьох годин терапії, а на підготовку фахівця йде один рік. Такі установи, як DRINKLINE,[3] Товариство з боротьби з курінням заради здоров’я та Корпорація «Припинити курити!», є благодійними організаціями, якими керують аматори, у більшості випадків особисто не знайомі з подібними проблемами. Їхні рекомендації досить часто зводяться до суто банальних і тривіальних, які вже стали причиною ваших минулих невдач та зривів.

Однак я впевнений, що члени АА, усі ті, хто коли-небудь самі побували в алкогольному пеклі, мають достатній досвід, компетенцію, мотивацію та ентузіазм. Якщо до їх рекомендацій додати необхідну інформацію, можливо, через декілька років алкоголізм залишиться тільки в шкільних підручниках з історії.

Чи означає це, що ЛЕГКИЙ СПОСIБ може працювати тільки за участі такої організації, як АА? Звісно ні. До наших клінік приїжджають пацієнти на різних стадiях відчаю, переконані, що позбавлення від залежності настане лише за тижні, місяці або навіть роки тортур. Більшість із них упевнені, що навіть при успішному вирішенні проблеми свята вже ніколи не будуть для них веселими, стрес буде нічим зняти, а всю решту життя їм доведеться боротися із спокусою. Чотири години по тому вони від’їжджають. Понад 90 % із них – з піднесеним настроєм, повністю позбавлені своєї проблеми, впевнені в тому, що саме з цього дня будуть ще більше радіти святам і краще долати стрес.

Агов! Зачекайте-но хвилиночку! Я зловживав алкоголем понад 30 років. Не робіть з мене дурня – мене неможливо вилікувати за 4 години!

Я і не стверджував, що ви вилікуєтесь за 4 години. Я казав, що за 4 години можна вирішити вашу проблему. Ви не помічали, що можете страждати від зубного болю кілька тижнів, але, коли ви набираєтесь достатньої хоробрості, щоб відвідати стоматолога, бiль дивовижним чином зникає? Діє так званий «закон підлості». Ви не звертали уваги на те, які нещасні з лиця люди, котрі заходять до кабінету стоматолога, та як згодом їм важко втримати посмішку, коли вони виходять звідти? Сам зубний біль можна вилікувати миттєво, якщо поставити пломбу або видалити зуба. Але одужувати від зубного болю можна дещо довше. Ваші ясна залишаються запаленими ще декілька днів. Але, попри запалення, виходячи з кабінету стоматолога, ви чудово почуваєтеся, особливо якщо лікування закінчено повністю і вдруге приходити не треба.

Така сама схема діє щодо будь-яких інших проблем – психічних або фізичних: ви відчуваєте приплив сил і впевненості, якщо знаєте розв’язок. Що серйозніша проблема, що триваліший час вона вас мучила, що більше ви переконані у власній безпорадності, то радісніше ви почуватиметеся, коли врешті-решт знайдете розв’язок.

Але хіба може бути простим і швидким розв’язання таких тривалих і складних проблем, як алкоголізм?

Уявіть собі, що вас помістили у в’язничну камеру з дверима на кодовому замку. Ви можете роками підбирати кодову комбінацію і не досягти успіху. Але, якщо я дам вам таку комбінацію, ви звільнитеся легко, миттєво і назавжди.

Але ж алкоголізм – це геть інше!

Алкоголізм – це саме воно і є, а ЛЕГКИЙ СПОСIБ – це ключ від в’язниці.

А може, ця книжка просто рекламує клініки Аллена Карра? Ні. Вона містить той самий метод і діє точнісінько так, наче ви відвідали клініку. Книжка та клініки – просто різні форми донесення того самого методу лікування. Перевагою клініки є те, що там ви можете ставити запитання й обговорювати всі пункти з досвідченим терапевтом. З книжкою це, на жаль, неможливо. Також терапевт в змозі виявити, чи не пропустили ви щось важливе. Певна річ, книжка цього зробити не зможе. Я заявив, що лікування діє миттєво. Очевидно, що воно дає миттєвий результат тільки після завершення курсу. Лікування в клініці включає в себе один сеанс тривалістю 4 години. Лікування за допомогою книжки триватиме стільки, скільки часу вам необхідно, щоб її прочитати. Перевага книжки в тому, що ви можете читати її у вільний час. Але на практиці це може стати і недоліком. Я часто отримую листи, в яких написано щось на кшталт цього:

Моя донька придбала для мене вашу книгу 3 роки тому. Я закінчив читати її 10 днів тому. Як ви були праві! Так чудово бути вільним. Навіщо я даремно витратив ці 3 роки?

Дійсно, навіщо? Існує безліч причин, через які людина ніяк не візьметься за цю книжку. А в клініці пацієнт, імовірніше за все, пройде весь сеанс від початку до кінця. Особисто я провів такі сеанси для понад 25 000 людей, які звернулися до мене по допомогу. І за весь час тільки одна жінка пішла з сеансу, тому що її чоловік заманив її туди хитрістю. Як більшість людей, я ненавиджу різні посібники з інструкціями, більшість із них такі самі цікаві, як милування стіною, на якій повільно просихає фарба. Тому я доклав максимальних зусиль, щоб зробити цю книжку цікавою. Я сподіваюся, що вона достатньо цікава для того, щоб ви були в змозі дочитати її до кінця, бо ж вона гарантує вам самостійне позбавлення від проблеми з алкоголем. В принципі, вашу проблему можна буде вважати вирішеною, тільки-но ви засвоїте всю інформацію, яка міститься в цій книзі. Дехто прочитує її навіть за одним разом, але я б не рекомендував цього робити.

Я вже казав, що виліковування гарантоване. У клініках у разі невдачі ми повертаємо вам гроші (інформацію про це ви знайдете в кінці книги). На жаль, не можу обіцяти повернути вам гроші за купівлю книги. Безперечно, вас цікавить, чому відбуваються невдачі і чи не станете ви одним з таких невдах. Але удача тут ні до чого. Виліковування гарантоване кожній людині за умови виконання всіх правил. Якщо додержуватися всіх указівок, можна неймовірно легко позбутися алкогольної залежності. Безліч людей вже зрозуміли це. Можливо, ви зараз думаєте:

Щось тут не те. Напевно, ваші правила виглядають приблизно так: урочисто присягніться, що ніколи-ніколи-ніколи не вип’єте більше ні краплі алкоголю! Дотримуйтеся даної клятви і, якщо відчуваєте спокусу, просто скажіть собі: «Як чудово бути вільним!»

У принципі, якщо ви можете дотримуватися цієї простої інструкції, вона неодмінно допоможе вам тримати себе в руках. Але я сумніваюся, що це зробить ваше життя щасливішим. До того ж ми б не отримали стільки позитивних відгуків і не досягли б результативності понад 90 %, якби метод полягав тільки в цьому. Можливо, тепер ви подумали:

Тоді все зрозуміло. Ці вказівки, напевно, настільки складні, що тільки Ейнштейн зможе їх виконати, а Аллен Карр звинуватить мене в тому, що я занадто дурний, щоб правильно зрозуміти й успішно застосувати його метод.

Нічого подібного. Якщо у вас достатньо розуму, щоб читати цю книжку, то вам вистачить його й на те, щоб досягти успіху.

Усе, що вам потрібно, – це дотримуватися моїх вказівок. Уявіть, що кожна така вказівка – це цифра в кодовому замку. Одна неправильна або пропущена цифра – і замок не відкриється.

Отже, перша вказівка буде такою:

ДОТРИМУЙТЕСЯ ВСІХ ВКАЗІВОК.

Пам’ятайте, понад 90 % пацієнтів, хто відвідали клініку, позбулися своїх проблем. Усе це тому, що вони дотримувалися всіх вказівок протягом лікувального сеансу. Відповідним чином слід діяти під час читання книги. Як уже було сказано, я сам ненавиджу різноманітні інструкції і посібники. Якщо ви також їх не любите, то мені приємно вас повідомити, що в цій книзі існує лише сім вказівок, і всі вони наведені на двох наступних сторінках. Отже, друга вказівка:

НЕ ПОСПІШАЙТЕ.

Говорячи «не поспішайте», я маю на увазі, що ви не повинні звертатися до наступних розділів книги, доки не прочитаєте весь попередній матеріал. Уявіть, що ви читаєте детектив. Фактично так воно і є. Наркотична пастка є найбільшим шахрайством в історії людства. За словами Авраама Лінкольна, «можна деякий час обманювати всіх людей або обманювати деяких людей увесь час, але не можна обманювати всіх людей увесь час!»

Саме так можна було казати про наркотичну залежність, доки я не винайшов ЛЕГКИЙ СПОСIБ. Це не означає, що всі стали залежні, але весь цей час люди перебували в полоні ілюзій. Як кожне шахрайство, наркотик може зіграти злий жарт навіть з дуже розумною людиною. Але викрита брехня не може надурити навіть недолугого.

На відміну від інших детективів, ця книга відрізняється тим, що вона може мати різне закінчення. Для декого цей кінець буде сумним, навіть трагічним. Але для більшості – це найщасливіший момент у їхньому житті. Вибір залишається за вами. Для щасливого фіналу необхідно лише додержуватися моїх вказівок. Моя третя вказівка:

ПОЧИНАЙТЕ ЧИТАТИ В ДОБРОМУ ГУМОРІ.

Як цього домогтися, якщо ви людина, яка не вірить в існування методу позбавлення від алкогольної залежності, до того ж такого простого? Треба зазначити, що тут у нас складається ситуація, подібна до проблеми «що ж було раніше: курка чи яйце?». Якби ви могли подорожувати в часі та на секунду відчути частинку тієї шаленої радості, яку ви відчуєте по закінченні цієї книги, вам ніщо б не завадило вирушити в путь у доброму гуморі. Це трохи схоже на навчання стрибкам у воду. Вода в басейні має глибину 2,5 метри, але здається, що до дна не більше ніж 0,5 метра. Дошка, на якій ви стоїте, розташована всього в 50 сантиметрах над водою, але виникає відчуття, що під вами всі 2,5 метри. Вам здається, що ви розіб’єтесь, тільки-но стрибнете, але, незважаючи на зусилля тренера і його запевнення в безпеці, вам доводиться зібрати всю свою мужність, щоб наважитись стрибнути.

Думка про позбавлення від алкогольної залежності іноді здається людині, котра вже здійснила кілька невдалих спроб, не менш жахливою. Ви можете себе відчути як отой стрибун на дошці. Але ви не стрибун. Ви знаходитесь у більш вигідному становищі, маючи можливість придбати все, не втративши нічого. Найгірше, що може статися, – невдача. Але в такому разі ваше становище не погіршиться порівняно з початковим. Тож дотримуйтеся моїх вказівок – і все вийде.

Деякі вважають, що ЛЕГКИЙ СПОСIБ є тренуванням позитивного мислення. Ви всі знаєте таке правило: якщо повірити в ціль, то можна обов’язково її досягнути. Але це не обов’язково так. Я завжди мислив позитивно, але це не допомогло мені уникнути наркотичної пастки, так само як не допомогло б уникнути в’язниці. Проте позитивне мислення значно підвищує шанси на успіх, а протилежна позиція практично завжди прирікає на невдачу. Тому четверта вказівка така:

МІРКУЙТЕ ПОЗИТИВНО.

Давайте відкинемо всі песимістичні думки. Немає сенсу відчувати себе нещасним і знедоленим. Вам належить знайти щось неймовірне, те, що інші вважають неможливим: стійке позбавлення від алкогольних проблем назавжди. Ставтеся до своєї подорожі по сторінках цієї книги як до захопливої пригоди, чим вона і є насправді. Уявіть, як вами будуть пишатися родина і друзі. І, що найважливіше, як ви самі пишатиметеся собою. Однією з вагомих переваг ЛЕГКОГО СПОСОБУ є те, що протягом курсу лікування ви можете продовжувати вживати алкоголь. Це може здатися неймовірним, але згодом я все поясню. А зараз п’ята вказівка:

НЕ НАМАГАЙТЕСЬ КИНУТИ ПИТИ ТА НЕ ЗМЕНШУЙТЕ СПОЖИВАННЯ АЛКОГОЛЮ, ПОКИ НЕ ДОЧИТАЄТЕ КНИГУ ДО КІНЦЯ.

У цієї вказівки є один виняток. Якщо ви знаходитесь на стадії реабілітації або не вживали алкоголь більше одного дня, намагайтеся по можливості тримати себе в руках і надалі. Шоста вказівка така:

ЧИТАЙТЕ ЦЮ КНИГУ ТІЛЬКИ У ТВЕРЕЗОМУ СТАНІ.

Остання, сьома вказівка – найважча для дотримання:

БУДЬТЕ ОБ’ЄКТИВНИМИ ТА ВІДКРИТИМИ ДЛЯ НОВИХ ІДЕЙ.

Розділ 2

Будьте об'єктивними та відкритими для нових ідей

Як я вже сказав – це найважча вказівка з усіх. Можливо, вам, як і мені, в цьому пощастило й ми з вами вражаюче об’єктивні, завжди міркуємо по суті, ніколи не робимо передчасних висновків і не ухвалюємо рішення, не вислухавши всіх учасників дискусії. Однак решта людей виявляються нетерплячими, необ’єктивними, неспроможними визнати свої помилки, незважаючи на те що ви пояснили все настільки зрозуміло, що і дворічна дитина втямила б геть усе.

Важливість неупередженого погляду на світ неможливо переоцінити. Дехто вважає мій метод формою промивання мозку. Ніщо не може бути більш далеким від істини, ніж така думка. Мій метод – антипромивання мозку, оскільки змінити погляди, що змалечку сприймаються як непорушна істина, дуже важко. Колись люди вважали, що Земля пласка. Тепер ніхто не сумнівається, що вона кругла. Невже ви гадаєте, що я зможу переконати вас у тому, що це неправда і насправді вона пласка? Звісно ні. Невже, перебуваючи в Англії, ви дійсно вважаєте, що австралійці ходять догори ногами? Галілея ув’язнили за те, що він наважився припустити, що Земля обертається навколо Сонця, а не навпаки. Сьогодні ми не сумніваємось у тому, що він мав рацію. Невже, милуючись мальовничим заходом Сонця, ви уявляєте собі, що Земля обертається, поки Сонце не зникне з поля зору, чи це воно на ваших очах сідає на заході?

Ось як легко бути введеним в оману, навіть знаючи, що насправді це не так. Можливо, я переоцінив себе і ви не зможете змінити свого ставлення до алкоголю. Не хвилюйтеся, нам не потрібно буде переконувати себе в тому, що австралійці ходять догори ногами, або в тому, що Земля обертається навколо Сонця, тільки тому, що для нас це не має ніякого практичного значення: воно ніяк не позначається на нашому повсякденному житті. Проте, якщо ви запеклий алкоголік або просто побутовий п’яничка, вам однаково нічого втрачати, але є що придбати, якщо об’єктивно дивитись на проблему алкоголізму. Я просив вас бути скептичними. Як ви дізнаєтеся, що я не промиваю вам мозок? Не хвилюйтеся. При неупередженому ставленні ви одразу це відчуєте. Пацієнти, які успішно вилікувались, часто кажуть мені:

Не розумію, я знав 99% із того, що ви мені сказали. Але чому тепер я все сприймаю геть по-іншому?

А все тому, що при правильному розумінні алкоголізм виявляється простим явищем. Але оскільки ті, кого ми вважаємо експертами в цій сфері, самі цього не розуміють, вони роблять усілякі помилкові припущення, і просте явище перетворюється на неймовірно складне й заплутане. Перш за все ми викриємо всі омани й ілюзії стосовно алкоголю. Я не буду намагатися осліпити вас науковими міркуваннями. Усе, що від вас вимагається, – це об’єктивність і здоровий глузд. Експертом будете ви самі.

Оптиміст бачить пляшку наполовину повною. Песиміст сприймає її наполовину порожньою. В обох випадках у пляшці однакова кількість рідини, і ні одна точка зору не є неправильною. Оптимісти, як правило, щасливі, а песимісти – навпаки. Оскільки в даному випадку ви маєте вибір, то краще вважати пляшку наполовину повною – це і є позитивне мислення. Ви перекручуєте факти, якщо вважаєте пляшку повною, коли насправді вона пуста, або навпаки. Ми попрацюємо з цим фактом. Нещодавно я зустрів алкоголіка, який повністю вилікувався від алкоголізму й не пив понад 20 років. Протягом відносно короткої розмови він не менше 3 разів повторив: «Від пияцтва мене відділяє лише один ковток». Він безперечно залишався вразливим всі ці 20 років утримування від вживання алкоголю. У вас не виникне такого почуття вразливості. Тільки-но ви зрозумієте істину, ніхто не зможе знову промити вам мозок іншою інформацією про алкоголь – ви будете повністю себе контролювати, і для цього не потрібно чекати 20 років. Уже коли ви закінчите читати цю книгу, ви будете в повній безпеці. Напевно, наполовину повна та наполовину порожня пляшка була не дуже вдалим прикладом. Безумовно, всередині пляшки ви уявили свій улюблений напій. Насправді саме ця пляшка містила сильнодійну отруту. До речі, коли я згадую в тексті слова «напій», «випивати» або «людина, яка п’є», я маю на увазі алкоголь, крім випадків з іншим змістом.

Якщо ви живете в демократичному оточенні, ви звикли поважати думку більшості. Але чи доводилось вам колись чути такий вислів?

БІЛЬШІСТЬ ЗАВЖДИ ПОМИЛЯЄТЬСЯ.

Цю фразу я чув один тільки раз у дискусії, яка проходила в черговій пивничці після того, як усі учасники вже пропустили декілька чарок. Цей вислів тоді здався мені цілковито нелогічним. Оскільки його виголосив чоловік, якого всі ми звикли називати Блогз, мене це ще більше роздратувало. Він був відомий своєю прямотою та неординарним мисленням. Я вже декілька разів палко сперечався з ним, але чомусь не виграв жодної суперечки, хоча щоразу був переконаний у своїй правоті. Однак цього разу він перейшов усі межі, і я просто відчув, як зараз розвію всі його аргументи на порох. Неважко здогадатися, що попри підтримку всіх учасників нашої суперечки, яка тривала цілісінький вечір, я не просто програв, але навіть повірив у правоту Блогза.

Я не хочу стверджувати, що це правило не має виняткiв, але я ще не знайшов жодного. Це правило працює за наступним принципом. Якщо дев’ятеро людей приходять до однієї думки, то вони, безумовно, мають рацію. Таким чином, десята людина не стане з ними сперечатися, якщо тільки абсолютно не впевнена в своїй правоті. Припустимо, що всі дев’ятеро чоловік – розумники та фахівці з цього питання. Що дає десятій людині ще більше підстав не погоджуватися з ними, якщо вона цілковито впевнена в своїй думці. А якщо одностайність висловили 999 чоловік? Що більше людей сходяться в поглядах і що вищий рівень їхньої компетенції, то менша вірогідність відшукати того, хто наважиться їм заперечити. Якщо ж ви знайдете таку людину, то вона або дурна, або абсолютно впевнена у своїх думках. А я сподіваюся, що на цьому етапі довів вам: я не дурень.

Якщо ви не можете зрозуміти, як це все стосується контролювання алкоголю, то от про що йдеться: неймовірно важко повірити в те, що переважна більшість авторитетних фахівців можуть помилятися, особливо якщо протягом усього життя ви визнавали їхню точку зору як непорушний факт. Пояснюю: я стверджую, що «більшість завжди помиляється», не розраховуючи на вашу підтримку щоразу, коли моя думка буде розходитися з думкою більшості. Навпаки, я маю намір переконати вас за допомогою здорового глузду, подібно до того як Блогз зміг переконати мене. Проте мені це не вдасться, якщо ви не допускаєте можливості помилки авторитетних фахівців. Таке припущення є суттєвою частиною процесу розкривання свідомості.

Ви можете обговорити деякі мої тези ще з кимось. Це може стати вам у великій пригоді. Але, з іншого боку, якщо ви не усвідомлюєте, наскільки більшість людей неосвічені в питаннях алкоголізму, такі дискусії можуть створювати додаткові труднощі. Наприклад, я легко зможу переконати вас, що жодна людина не випиває келих вина тільки заради смакових відчуттів.

Але якщо ви намагатиметеся довести це тисячі прихильників вина, я маю великі сумніви, що хоча б один із них з вами погодиться. Навіть прочитавши цю книгу й переконавшись у моїй правоті, ви все одно навряд чи доведете щось таким людям. Особливість алкогольної пастки полягає в перебільшенні так званих переваг і зменшенні недоліків. Незалежно від компетенції, логіки та неупередженості думок людей, котрі випивають, стосовно інших питань, щодо алкоголю їхня свідомість закрита. Спроби обговорити з ними ці питання можуть виявитись не лише неконструктивними, але й навіть деструктивними. Звісно, за винятком тих людей, хто, як і ви, визнав наявність у себе проблеми. Якщо ви хочете з кимось поговорити про це, вибирайте співрозмовника, який як мінімум готовий вислухати ваші припущення.

Навряд чи ви знайдете більш доброзичливого й готового допомогти у вирішенні проблеми алкоголізму слухача, за того, хто проходить курс реабілітації в Товаристві Анонімних Алкоголіків. Але проблема в тому, що сама основа системи АА є помилковою. Товариство АА було створено на аксіомі про невиліковність алкоголізму, не кажучи вже про наявність простого та негайного методу лікування. Це не означає, що ви не повинні прислухатися до їхніх порад, але якщо вони суперечать моїм вказівкам, то намагайтеся не дотримуватися їх. Я не пропоную вам робити або не робити чогось тільки тому, що я так кажу. Я буду намагатися пояснити вам кожну з вказівок для того, щоб ви виконували їх свідомо, а не наосліп. Висновки ви будете робити самостійно.

Інший бік процесу відкриття свідомості полягає у відділенні інформації від інформатора. Можливо, я здамся вам таким же однобоким та самовпевненим, як колись мені Блогз. Однак саме він допоміг мені розплющити очі, а тепер я можу допомогти це зробити вам. Якщо вам не подобається мій літературний стиль або почуття гумору, не дозволяйте цьому факту відвертати вашу увагу від важливої інформації, яку я намагаюсь до вас донести. Пам’ятайте: все, що я пишу, має єдину мету – допомогти вам вирішити проблему з алкогольною залежністю. Заздалегідь перепрошую за такі формулювання, як «будучи алкоголіком, він…», хоча насправді повинно бути «він або вона». Я прекрасно знаю, що алкогольна залежність не обмежується тільки чоловічою статтю. Я також розумію, що шовінізм – ще одне велике зло, яке я б зміг викорінити, якби змінив стиль оповіді. Але якщо я буду намагатися вирішити обидві проблеми одночасно, я ризикую не вирішити жодної. Тому перепрошую за те, що всю увагу я зосереджу саме на проблемі алкоголізму.

Якщо ви помітите, що деякі речі я повторюю кілька разів або надмірно їх деталізую, згадайте про дві основні складові проблеми алкоголізму. Перша – алкоголь завжди постійний і незмінний, друга – сам алкоголік. Кожна людина унікальна, а моє завдання полягає в тому, щоб допомогти кожному, хто страждає від алкогольної залежності. Тому, будь ласка, поставтеся до мене з терпінням, і натомість ви отримаєте гарний результат. А тепер давайте почнемо розкривати деякі таємниці та викривати ілюзії. Як ви гадаєте, хто ви? Людина, яка випиває час від часу, чи

ВИ – АЛКОГОЛІК?

Розділ 3

Ви – алкоголік?

Безумовно, існує вагома різниця між людиною, яка випиває час від часу та хронічним алкоголіком. Так, побутові п’яниці випивають більше норми й іноді бувають занадто шумними, багато сперечаються або навіть проявляють агресію. Але хто з п’яниць цього не робить? Урешті-решт, понад 90 % дорослого населення вживають алкоголь, чи не так? Загалом це привітні, товариські люди. Зустрічі з друзями допомагають нам розслабитися й подолати стреси сучасного життя. А що таке алкоголік? Це зовсім інше. Це людина з дуже важким захворюванням, аналогічним до наркотичної залежності, але без усілякої надії на одужання. Алкоголізм – дуже серйозна проблема, що дійсно загрожує суспільству.

Існує чітка відмінність між цими двома типами особистостей. Помірне споживання алкоголю – це дуже приємне дозвілля, тоді як алкоголізм – навпаки. АА стверджують:

Хронічний алкоголік – найнещаснiша людина в світі, тому що він прагне насолоджуватися тим життям, котрому колись радів, але не може уявити його без алкоголю. Він має жагучу впевненість, що за допомогою якогось чудодійного засобу він зможе це зробити.

Безперечно, дуже важливо зрозуміти, чи ви є просто людина, яка випиває час від часу, чи «найнещасніша людина у світі». Використовуючи наведені відмінності, це питання можна легко вирішити. Давайте подивимося, що з цього приводу кажуть експерти. У світі є не так багато лікарів, настільки ж видатних, як новатор кардіохірургії доктор Кристіан Барнард.[4] Давайте розглянемо його точку зору:

Процес перетворення в алкоголіка може тривати від 2 до 60 років, хоча в середньому він займає від 10 до 15 років. Ви можете вважати, що вас це не стосується, однак ви помиляєтеся.

Отже, від 2 до 60 років – досить великий проміжок часу. Не думаю, що багато алкоголіків стають такими в підлітковому віці або доживають до 70 років. Таким чином, на думку доктора Барнарда, ви можете стати алкоголіком у будь-якому віці.

Доктор Барнард пропонує читачеві дати відверті відповіді на низку питань. Наведені нижче відповіді схожі на ті, які я б дав у період, коли ще не був упевнений у тому, хто я – алкоголік чи просто людина, яка випиває час від часу. Деякі з них могли б охарактеризувати мене, найімовірніше, як людину, яка сильно випиває.

Запитання. Ви випиваєте, коли маєте проблеми?

Відповідь. Зазвичай ні, але бувають і такі випадки.

Запитання. Ви п’єте алкогольні напої заради смаку чи заради ефекту?

Відповідь. Іноді заради смаку, іноді заради ефекту, іноді заради першого і другого, а іноді взагалі з іншої причини.

Запитання. Чи втікаєте ви з роботи, щоб «ужити» перед обідом?

Відповідь. Я випивав навіть перед сніданком, не кажучи вже про обід, але втікати з роботи? Ніколи. Якби я тікав з роботи заради випивки, то мені не потрібно було б відповідати на решту питань – і так було б зрозуміло, що в мене серйозні проблеми з алкоголем. Якщо подумати, то в мене з’явилась звичка не обідати в кафе, а перекушувати бутербродом із кухлем пива. З роками обідня перерва стала починатися раніше і закінчуватися пізніше, але цього я ніколи не приховував.

Запитання. Чи п’єте ви наодинці?

Відповідь. Так, якщо мені захочеться.

Запитання. Чи бувають у вас провали в пам’яті після того, як ви вип’єте?

Відповідь. Відверто кажучи, я не пам’ятаю. Але мені казали, що бувають!

Запитання. Чи не здається вам, що деякі люди п’ють свої напої дуже повільно?

Відповідь. Іноді здається. Особливо коли я оплачую всій компанії першу порцію спиртного, а дехто так весь вечір її й тягне. Це дратує практично так само, як коли приятель пригощає мене першим кухлем пива, миттєво випиває його й очікує, що я встану та піду купувати інший, навіть не давши мені можливості пригубити мою порцію.

Отже, висновок:

Будьте надзвичайно обережні, якщо ви відповіли «так» хоча б на одне запитання: це може означати, що ви зловживаєте спиртним. Зверніться за допомогою до лікаря. При цьому не обов’язково припиняти пити, але рекомендується ретельно контролювати вживання алкоголю.

Тут вперше виникло питання про «контролювання споживання алкоголю». Ми повернемося до цього питання дещо пізніше. Вище я процитував уривки з твору «Механізм тіла». На обкладинці видання ім’я автора не зазначено. Згадується тільки доктор Кристіан Барнард як консультант-редактор. Дуже сумно, що такий видатний дослідник поставив свій підпис під такою нісенітницею. Такий підхід був би більш доречним для тем на кшталт: «Чи подобаєтесь ви протилежній статі?»

Я намагався відверто відповісти на запитання так, як зробив би на згаданій вище стадії моєї алкогольної «кар’єри». Тоді жоден з моїх знайомих навіть не міг припустити те, що в мене є проблеми з алкоголем, не кажучи вже про алкоголізм. Проте я відповів «так» на 5 з 6 запитань. На мій погляд, будь-яка людина, котра випиває, при чесному підході до анкети не змогла б дати менше ніж 3 позитивних відповіді. Логічним буде висновок, що практично кожний у світі, хто вживає алкоголь, повинен звернутися до лікаря, включаючи також більшість тих самих лікарів. Якщо ми звернемося по допомогу до лікаря, цікаво, яку рекомендацію ми отримаємо? Маю велику підозру, що це було б щось аналогічне до рекомендації цієї книги тим, хто відповів «так» хоча б на одне запитання:

КОНТРОЛЮЙТЕ СПОЖИВАННЯ АЛКОГОЛЮ!

Доктор Барнард навряд зможе допомогти визначити, чи є ви алкоголіком. Тепер давайте ознайомимося з декількома уривками з матеріалів АА. Як характеризують себе самі Анонімні Алкоголіки?

Ми – спільнота чоловіків та жінок, які втратили можливість контролювати споживання алкоголю, у результаті чого опинилися в різних неприємних ситуаціях. Ми намагаємося жити повноцінним життям, де немає місця алкоголю, і більшості з нас це вдається. Для цього ми потребуємо допомоги та підтримки інших алкоголіків з ТАА.

Виділені напівжирним курсивом слова здаються мені цілком логічним визначенням алкоголіка. Нещодавно на одному дні народження я поставив присутнім запитання: хто такий алкоголік? Я навмисно зробив це на початку вечері, коли ще не було вжито забагато алкоголю. Iз шістьох присутніх двоє випивали за компанію – це такий тип людей, котрі не отримують великого задоволення від спиртного, але випивають, тому що інакше почувають себе ніяково. Одного гостя можна було назвати людиною, яка помірно випиває, а троє були алкоголіками. Хочу звернути вашу увагу: жоден з цих трьох навіть не натякав, що вважає себе алкоголіком, але будь-якому сторонньому спостерігачеві було очевидно, що кожен із них давно втратив контроль над уживанням алкоголю. Хіба це не дивно – нам так легко помітити, що хтось із наших знайомих є алкоголіком, але в себе ми не припускаємо навіть наявності проблем із спиртним, не кажучи вже про алкоголізм.

Розмова стала дещо гарячковою та непослідовною. Якщо в гостях за вечерею не клеїться розмова, рекомендую поставити те саме запитання. Але за наслідки я не відповідаю! Жоден із гостей не визначив алкоголіка як особу, яка втратила контроль над кількістю вжитого. Один з алкоголіків зазначив, що п’є не заради задоволення, а тому, що це допомагає йому знаходити контакт з товаришами. Інший алкоголік уникнув відповіді й решту вечора пояснював, як саме він контролює вживання алкоголю. Третій, хоча й був присутній за столом фізично, думками вже був десь дуже далеко. П’ятеро iз шістьох категорично стверджували, що п’ють тільки заради задоволення від напою. Алкоголік, який зізнався, що вживає алкоголь лише за необхідності, повідомив:

На одному кінці лінійки в нас бабуся, що полюбляє випити імбирного винця на Різдво, на іншому в нас дядько Тед, якому треба похмелитися, тільки-но він виповз із ліжка, і який продовжує пити весь день, поки не впаде. А десь між ними знаходяться мільярди питущих людей усього світу.

Я не думаю, що варто спростовувати цю заяву. Буклет АА складений для тих, хто вживає нормальну кількість алкоголю, хто може контролювати свою випивку, на відміну від фізично та психічно хворих алкоголіків, котрі не можуть втриматися при попаданні в організм хоча б краплі алкоголю та змушені пити чарку за чаркою нескінченно. У цьому буклеті ця хвороба характеризується як

…аналогічна проявам алергії. Вона супроводжується дуже сильним прагненням до того, що могло б послабити фізичні страждання, а також нераціональну поведінку та поступову ізоляцію від суспільства.

Таке порівняння здається мені дивним. Люди, які страждають на різноманітні алергії, як правило, мають бажання втекти від збудників алергії. Логічно, що в них не виникає тяги до їхнього нескінченного споживання. Алкоголізм значно доцільніше порівнювати з нікотиновою або героїновою залежнiстю. На мій погляд, із порівняння з алергією випливає логічний висновок про те, що хронічний алкоголік має вроджену ваду. Також у буклеті зазначено наступне:

Алкоголізм – хвороба, яка прогресує та розкривається поступово.

Алкоголізм – смертельна хвороба, від якої не існує медичного лікування, і багато її жертв примушені боротися за свою тверезість.

Коли будь-який алкогольний напій потрапляє в організм людини, із нею щось відбувається як на фізичному, так і на психічному рівні…

У буклеті АА алкоголізм фактично об’єднаний із серцевими захворюваннями та раком легенів! З одного боку, АА стверджує, що фізичний стан алкоголіка відрізняється від стану людини, котра випиває помірно. З іншого – усім відомо, що серцеві захворювання та рак легенів можуть розвиватися в людини через її спосіб життя, а не через вроджені вади організму.

Тому досить дивним здається те, що алкоголізм, який виникає винятково через надмірне споживання алкоголю, АА відносить до вроджених фізичних вад.

Я неодноразово чув про те, що тепер є можливість виявити навіть у дворічної дитини схильність до алкоголізму! Як дізнатися про те, що це просто чутки? Якби це було правдою, то тестування наших дітей на другому році їхнього життя стало б звичайною практикою.

Із таких міркувань мимоволі випливає дивний висновок, що алкоголіки генетично відрізняються від людей, котрі помірно випивають. Мається на увазі, що сам алкоголь є лише другорядним фактором. Ви можете бути алкоголіком, навіть ніколи не спробувавши спиртного!

Ми у Товаристві АА вважаємо, що «повністю одужати» від алкоголізму неможливо. Ми вже ніколи не зможемо просто пити «в компанії» або «за нагоди»…

Якщо ви постійно випиваєте більше, ніж збиралися; якщо, почавши пити, ви не можете зупинитись; якщо при цьому виникають неприємності, – цілком імовірно, що ви стали алкоголіком. Визначити це зможете тільки ви. В АА за вас ніхто цього робити не буде.

Ці твердження здаються мені такими самими розпливчастими та погрозливими, як і коментарі доктора Барнарда. Якщо я часто випиваю більше, ніж збирався, або якщо заразом ускочую в халепу, то я МОЖУ бути алкоголіком. І ніхто не може з упевненістю поставити мені діагноз. Я повинен вирішити це сам!

Не думаю, що розважлива людина буде сперечатися з тим, що алкоголізм – важка хвороба, і менше за всіх – самі алкоголіки. Припустимо, що ви дотрималися поради доктора Барнарда і хочете проконсультуватися зі своїм лікарем. Він повідомляє вас, що, цілком імовірно, ви хворі на алкоголізм і в такому випадку це невиліковно. Ви, напевно, сподіваєтесь, що він зможе діагностувати у вас це захворювання. На що він відповідає:

ВИРІШИТИ ЦЕ ЗМОЖЕТЕ ТІЛЬКИ ВИ!

Ви дивуєтесь, навіщо тоді платити всі ці внески в фонд соціального страхування. Якщо ви здорові, допомога лікаря не потрібна, а якщо хворі, то хвороба невиліковна й лікар не зможе вам допомогти. Якщо подумати, це не так уже й погано. Шкода, що не всі хвороби такі. Оскільки АА заявляють про те, що хронічні алкоголіки – «найнещасніші люди в світі» і цей стан невиліковний, отже, я приречений залишатися найнещаснішою людиною у світі решту життя. Тому я краще вирішу, що я не алкоголік, а людина, яка помірно випиває час від часу. Перепрошую за такі прояви почуття гумору. Але саме це допомагає пояснити, чому люди, які мають серйозні проблеми, так неохоче це визнають. Швидше за все, відповідь лікаря – справжнісінька відмовка. Ви шукаєте допомогу в лікаря або в АА тому, що в глибині душі розумієте, що більше не можете тримати себе в руках. Ви шукаєте розв’язання цієї проблеми. Але, замість того щоб допомогти, вас ще більше заплутують. Зрозуміло, що навішування людині, яка випиває, тавра алкоголіка ні на йоту їй не допоможе, а її сумніви стосовно того, чи дійсно вона є алкоголіком, тільки загострюють ситуацію. Уявіть, що ви проходите щорічний медичний огляд і лікар повідомляє, що у вас серйозна стадія себореї. Відчуваєте, що миттєво зблідли? А все, що він повинен був сказати: «До речі, можу порекомендувати вам відмінний засіб від лупи».

Алкоголізм – дуже просте явище, але його ускладнили різноманітними кліше, ілюзіями, помилковими судженнями і неправильними тлумаченнями. У вас могло скластися враження, що я, замість того, щоб прояснити ситуацію, насправді заплутав її ще більше. Будь ласка, наберіться терпіння, тому що це один із заходів проти промивання мозку. Колумб навряд зміг би довести, що Земля кругла, не спростувавши того, що вона пласка. Для того щоб сприйняти істину про алкоголізм, ви спочатку повинні розвіяти всі хибні думки про нього, що навіювались вам змалечку.

На даному етапі давайте виходити з того, що алкоголіки фізично відрізняються від нормальних людей і що, зробивши бодай один ковток спиртного, вони змушені робити ще один, потім ще – зачароване коло. Якби все так і було, то яким чином алкоголізм міг стати прогресуючою хворобою, яка виявляється поступово? Навіщо тоді потрібен період від 2 до 60 років, щоб перетворитися на алкоголіка? Згідно з цією схемою, вперше спробувавши спиртне, тільки алкоголік мусить продовжувати пити до втрати свідомості. АА стверджують, що є спільнотою чоловіків і жінок, які втратили здатність контролювати вживання алкоголю. Отже, що колись вони таку здатність мали, тобто алкоголізм не може бути генетичним захворюванням. АА самі собі суперечать. На підставі яких наукових даних вони з такою впевненістю стверджують, що це захворювання невиліковне, якщо вони навіть не можуть дати точного визначення самої хвороби та встановити, хворі ви на алкоголізм чи ні? Лікування немає, але порятунок є. У чому різниця між лікуванням і порятунком? Чому людина, яка понад 20 років не вживала ані краплі алкоголю, розпочинає свій монолог словами «Я алкоголік»? А людина, яка звалилася п’яною після шістьох літрів пива, не вважається алкоголіком, а просто розслабляється на вихідних? З іншого боку, співробітник офісу, який періодично прикладається до своєї фляжки в робочий час, автоматично отримує тавро алкоголіка.

Ця тема здається досить заплутаною та суперечливою. Проте ніхто не звинуватить бабусю в алкоголізмі за її щорічну чарку імбирного вина, однак всі ми, здається, погодимося, що дядько Тед, безумовно, алкоголік. Але як бути з рештою? Треба провести якусь межу. Я гадаю, що доктор Барнард та АА зробили позитивний внесок у вирішення цього питання. Адже важливий не об’єм випитого, не вид напою і не привід, а відповідь на запитання:

ЧИ ВТРАТИВ Я ЗДАТНІСТЬ КОНТРОЛЮВАТИ СПОЖИВАННЯ АЛКОГОЛЮ?

Тому давайте ненадовго приймемо визначення алкоголіка, як людини, яка втратила контроль над споживанням спиртного. З цим не стануть сперечатися ані лікар, ані АА. Але наскільки це визначення наблизить нас до розуміння того, чи є ви алкоголіком? Як мінімум замість набору безглуздих запитань воно дає нам певний критерій. На перший погляд може здатися, що ми з АА перебуваємо в непримиренній опозиції. Насправді ж маємо багато спільного. Але якби алкоголізм був фізичним захворюванням, лікар зміг би його діагностувати. Якщо алкоголіком є людина, яка не здатна контролювати кількість випитого, то, звісно, краще за всіх це захворювання можуть визначати самі алкоголіки. Тоді чому, коли людина втрачає контроль над собою, це очевидно для родини та друзів хворого і єдиним, хто цього не помічає, залишається сам пияк? Це спільна ознака для всіх наркотичних залежностей: нікотинової, героїнової або алкогольної. Справа зазвичай не в тім, що ми не можемо розпізнати цю залежність, а в тому, що ми не готові впоратися з нею. І це не дивно. Ніхто не хоче визнати те, що втрачає контроль над собою, особливо якщо його автоматично затаврують алкоголіком і оголосять «найнещаснішою людиною у світі». У принципі, питання про те, чи є ви алкоголіком, наводить на помилковий слід і тільки заплутує становище. Хіба відповідь не очевидна? Навіщо людині звертатися по допомогу до АА чи до Аллена Карра, якщо вона не визнає, що дійсно втратила контроль над собою? Людина, яка здатна до адекватної реакції, не має проблем із вживанням алкоголю. Зазвичай люди не шукають вирішення проблем, яких у них немає. Усі ті троє алкоголіків на вечірці були достатньо розумними, освіченими та вольовими людьми, які не могли прийняти той факт, що з цього моменту їхнє життя буде схожим на життя рослини, тому що вони ніколи не зможуть повернутися до помірного споживання алкоголю. Я не засуджую їх, занадто гнітючою виглядає така перспектива.

ДЯКУВАТИ БОГУ, ЦЕ НЕПРАВДА!

Хоча я терпіти не можу слово «алкоголік» і тавро, із ним пов’язане, я буду продовжувати вживати його для визначення людини, яка втратила контроль над споживанням алкоголю. Можливо, ви гадаєте, що таке саме тавро пов’язане і з фразою «людина, яка втратила контроль над споживанням алкоголю». Перш ніж бичувати себе, зупиніться на хвильку та спробуйте пригадати момент, коли ви втратили цей контроль. Не плутайте його з моментом, коли ви усвідомили всю серйозність проблеми, наприклад, коли розбили свій автомобіль, втратили роботу або коли ваш партнер остаточно розірвав із вами стосунки. Ці моменти не тільки легко визначити, але й дуже важко забути. Але є велика різниця між втратою контролю та розумінням цього факту. Ці дві події можуть розділяти роки та багато неприємних пригод, викликаних надмірним вживанням алкоголю.

Також не потрібно плутати момент, коли ви відчули, що втратили контроль над собою, з тим, коли ви збільшили споживання спиртного через особисту трагедію, наприклад розірваний шлюб чи щось подібне. У такі моменти ви не втрачали контролю над собою, а вибрали алкоголь свідомо, щоб втопити в ньому своє горе. Можливо, ми завжди здатні тримати себе в руках? Зрештою, звичайні люди випивають тільки тоді, коли бажають цього, ніхто ніколи не примушує їх це робити. Алкоголіки знаходяться в такому самому становищі.

Але алкоголіки п’ють більше, ніж бажають.

Ви вважаєте, що нормальна людина ніколи не випиває більше, ніж бажає?

Звичайно, випиває, але не так часто.

Тобто ви хочете сказати, що в алкоголіків немає періодів утримування від спиртного?

Бувають. Але знову ж не так часто, як у нормальної людини.

Чи не значить це, що різниця між алкоголіком і людиною, яка п’є помірно, полягає лише в кількості випитого? Зрештою, і АА, і доктор Барнард згодні, що перетворення в алкоголіка – поступовий процес, подібний до старіння. Уже від народження ми починаємо старіти, але ще багато років не відчуваємо цього. Ви не замислювались, що не можете ясно пригадати, коли саме втратили контроль, тільки тому, що ніколи його і не мали? Можливо, мільярди п’яниць у світі, котрі займають проміжне положення між бабусею і дядьком Тедом, поступово котяться донизу. У це важко повірити? Перш ніж відкинути таке припущення, давайте роздивимось ще одну з пасток, які створила сама природа:

ПЛОТОЛЮБНІ РОСЛИНИ.

Розділ 4

Плотолюбні рослини

Швидше за все, ви не захоплюєтеся дивними створіннями природи так, як я, і ніколи не чули про сараценію. Чим незвичайна ця рослина? Подібно до венериної мухоловки, вона вносить корективи в природній процес, коли тварини харчуються рослинами, і доповнює свою дієту тим, що приваблює, ловить та з’їдає комах. Але якщо венерина мухоловка діє за принципом капкана, то сараценія використовує більш витончений спосіб, котрий нагадує розвиток наркотичної залежності.

Рослина має форму глечика, усередині якого накопичується секреторна рідина. Її запах поширюється навколо рослини та притягує мух, як мед бджолу. Нектар має не менш приємний смак, ніж запах, і муха не може подолати бажання поласувати безкоштовною їжею. На жаль, ці солодощі не безкоштовні. Більш того, нещасна комаха заплатить за них своїм життям. Це подібно до страшної казки, коли героя запрошують на обід як гостя, а потім намагаються з’їсти за столом його самого. Саме така доля спіткала нашу бідолашну муху, яка стала не гостем, а стравою!

Закономірно, що вхід до цього мініатюрного глечика має зовсім непомітний нахил і волосинки, які знаходяться всередині, спрямовані тільки в одному напрямку – вниз.

Сила тяжіння, виділення нового нектару та напрям росту волосинок – все це заманює наївну комаху все глибше в пастку. Ви починаєте щось підозрювати? Звучить сигнал тривоги? Ви помітили подiбність до наркотичної залежностi? Бідна муха так сильно захоплена бенкетом, що не помічає, як нахил квітки стає все крутішим і вона все більше занурюється в пекло.

Але чого їй насправді хвилюватися? Має крила. Навіть якщо зараз вона бачить залишки своїх напівперетравлених товаришів, які плавають у соку на дні горнятка, вона впевнена, що з нею такого не станеться. Навіщо заглядати в зуби дарованому коневі? Муха повністю контролює ситуацію та може будь-якої миті зупинитися та відлетіти на безпечну відстань. Вона так думає доти, доки не спробує піднятися в повітря. На жаль, вона так наїлася, що тепер важить вдвічі більше, ніж завжди. Крила та лапки покрилися липким нектаром, і що більше вона б’ється, то гірше. Стінки рослини тепер позбавлені волосинок, слизькі та майже вертикальні. Нічого не може допомогти мусі, і вона розділяє прикру долю своїх попередниць. Напевно, таке порівняння з алкоголізмом може здатися дещо перебільшеним. Але роздивіться його уважніше – і знайдете надзвичайні аналогії. Майте на увазі, що довжина життя комах вимірюється не роками, а днями та тижнями.

Чи можете ви порівняти муху, яка сідає на сараценію, з підлітком, котрий уперше в житті куштує пиво? Чи можете ви уявити собі шанувальника пива, який ось-ось виблює, у вигляді мухи, яка намагається злетіти. А коли алкоголік більше не може закривати очі на той факт, що спиртне опанувало та руйнує його життя, хіба він не намагається зменшити дозу і контролювати себе так само, як це робить людина, яка намагається схуднути? Але хіба дієта робить їжу менш привабливою? Навпаки. Чим суворіше обмеження, тим гостріше почуття голоду, тим більше обділеною відчуває себе людина і тим смачнішим стає для неї кожен шматочок. Те саме відбувається, коли ви намагаєтеся скоротити вживання алкоголю. Забороняючи собі пити спиртне, ви почуваєтеся жалюгідно, тому що не можете випити; а коли ви все ж таки дозволяєте собі порцію спиртного, то ви все одно нещасні, тому що не можете випити досхочу. Хіба зусилля мухи не схожі на невдалі спроби алкоголіка контролювати вживання алкоголю? Від цього алкоголь не стає менш дорогоцінним в його очах. Навпаки, таким чином він опановує його життя повністю.

Що більше муха й алкоголік намагаються врятуватись, то більше вони обидва грузнуть у ямі.

Хіба неперетравлені залишки комах не подібні до занедбаних споживачів денатурату, чиє життя тепер цілком обмежене жебрацтвом та крадіжками заради того, щоб купити ще одну порцію алкоголю, і пошуками якоїсь теплої місцинки, щоб проспатися? Хіба той факт, що муха бачить недоїдені залишки тіл своїх товаришів, рятує її від подібної долі? Хто знає? Можливо, деякі комахи відчувають небезпеку й одразу ж відлітають. Хіба приклад дядька Теда втримав нас від приєднання до 90 % питущих людей, коли ми були невинними і здоровими дітьми, які в повній мірі могли насолоджуватися вечірками й долали стрес без допомоги алкоголю, нікотину або інших наркотиків? Хто знає? Напевно, його тяжке та неприємне дихання втримало когось від потрапляння в цю пастку. Зрештою, 10 % не потрапляють до неї, але, якщо ви в повній мірі зрозумієте, наскільки хитро вона влаштована, ви здивуєтесь, як взагалі комусь вдалося її уникнути.

Навіть якщо вам важко сприйняти таке моє порівняння між плотолюбною рослиною і алкогольною пасткою, основною метою порівняння є припущення, що насправді ми ніколи не контролювали споживання спиртного; або, інакше кажучи, між алкоголіком і простою людиною, яка випиває, ніякої різниці не існує. Хіба всі питущі люди не схожі на мух, котрі одна за одною сповзають у глибини сараценії?

Але якщо споживання алкоголю – це неминучий повільний спуск до катастрофи, то як пояснити те, що більшість питущих людей не стають алкоголіками? І як ви поясните те, чому сімдесятирічна бабуся випиває одну склянку імбирного вина на Різдво і весь рік більше не торкається спиртного?

Я радий, що ви поставили це запитання. Якби я говорив як політик, я б пообіцяв не уникати його. Моя дружина Джойс каже, що в телевізійних і радіоінтерв’ю я досить часто ухиляюся від відповідей на запитання на кшталт такого. Це свідомий і корисний хід, який я запозичив у політиків. Зрозуміло, що в них інші причини не відповідати на запитання, тоді як я це роблю цілком альтруїстично. Я просто заощаджую дорогоцінний ефірний час, намагаючись ігнорувати безглузді запитання на кшталт «а чи загрожує куріння нашому здоров’ю?», чуючи які, глядачі починають перемикати канали.

На щастя, я не повинен дотримуватися цієї тактики в книзі, тому що тут я перебуваю в завидному положенні, коли маю можливість сам ставити запитання і сам на них відповідати. Ви можете запідозрити мене в тому, що я буду уникати запитань, на які не можу відповісти, але обіцяю вам, що не буду цього робити, бо ж це не піде на користь ні вам, ні мені. Як я зможу допомогти вам повністю зрозуміти всю суть алкогольної пастки, якщо не відповім на всі важливі запитання та не поясню всі незрозумілі моменти? Я формулюю ті питання, які можуть виникнути у вас в цей момент. Безперечно, існує ще багато інших, але якщо вони доречні, то згодом я відповім на них належним чином. У цьому виявляється інша перевага клініки: на всі питання можна отримати негайну відповідь. Читаючи книгу, ви повинні набратися терпіння.

Ані доктор Барнард, ані АА не пояснюють, чому для того, щоб стати алкоголіком, потрібно від 2 до 60 років. Якби для людей існувала така сама плотолюбна рослина, ми б усі скочувалися вниз із приблизно однаковою швидкістю. Але алкогольна пастка, хоча й побудована на подібних принципах, є набагато складнішою структурою, в основному тому, що кожна жертва, яка до неї потрапляє, унікальна. Швидкість падіння залежить від мільйонів обставин. Найочевидніші з них: ваше виховання, алкогольні звички ваших батьків і заохочування вашого пияцтва з їхнього боку, друзі та колеги, хобі та дозвілля, фізичне протистояння отрутам та фінансове становище. Навіть релігійні погляди мають велике значення: серед мусульман дуже мало алкоголіків із відомих причин.

Як цій бабусі вдається присьорбувати нектар і не опускатися ні на сантиметр вниз? Більшість з нас пам’ятає, що перший у житті ковток алкоголю аж ніяк не нагадував нектар, ба більше – він мав огидний смак. Неважко зрозуміти, що бабуся п’є не заради задоволення або насолоди смаком. Напевно, вона робить це просто для того, щоб не втрачати шанс посвяткувати в такий спосіб. Але, швидше за все, вона випиває, щоб вся родина почувалася зручно. Ви, напевно, помічали, як ніяково почуваються курці та питущі люди, коли в компанії є хтось, хто не курить або не п’є спиртного. Це дещо схоже на напружену атмосферу весільного сніданку в присутності вікарія. Тільки-но він піде, усі розслабляться і будуть поводитися природньо. Ви також могли помітити, що бабуся навіть не допиває своєї склянки. З тих самих міркувань вона навіть могла б суто символічно закурити цигарку. Якщо ж вона дійсно це зробила, зверніть увагу на довжину попелу.

А тепер на хвилинку забудьте про алкоголь і сконцентруйтеся на мусі та сараценії. Поміркуйте над запитанням: на якій стадії муха втрачає контроль? Тоді, коли вже сповзає у травні соки? Ні, звичайно раніше. Коли намагається відлетіти, але розуміє, що вже не може? Ні, вона зробила цю спробу, зрозумівши, що вже втратила контроль.

МУХА ВЗАГАЛІ СЕБЕ НЕ КОНТРОЛЮВАЛА!

У той самий момент, коли вона почула легкий запах нектару, контроль повністю перейшов до рослини. У цьому природа хижака, котрий не може йти проти своїх природніх інстинктів. А природа сараценії настільки оригінальна, що рослина навіть не втрачає наживки.

Але ми розумні людські істоти і маємо свободу вибору. Ми можемо легко обманути рослину. Ми можемо з’їсти нектар і відлетіти, поки ще не пізно.

Я боюся, що ви не помітили однієї важливої відмінності між алкоголізмом і сараценією. В алкогольній пастці нектару немає. Алкоголь – сильнодіюча отрута. Ви не зможете його обманути. Навпаки!

АЛКОГОЛЬ ОБМАНЮЄ ВАС!

Але, безумовно, не можна заперечувати те, що вживання алкоголю в помірних дозах дає багато переваг.

Щодо цього я маю серйозні сумніви. Але давайте розглядати все послідовно. Ми порівнюємо людину, яка вживає алкоголь, із мухою, яка потрапила в мухоловку. Алкогольна пастка створена для того, щоб ловити людей, і 90 % дорослих вживають спиртне. Це загальновідомий факт, тому не будемо витрачати час на його заперечення. Пастка створена для того, щоб ув’язнювати людину на все життя, коли вона впевнена, що п’є за власним бажанням і тримає ситуацію в руках. Зрештою, чому б пиякові відмовлятися від спиртного, якщо він насолоджується алкоголем і від нього немає жодних проблем? Але чому, коли він втрачає машину, роботу, родину й домівку, тобто коли стає геть очевидним, що алкоголь руйнує його життя, тієї самої миті, коли він більше за все повинен прагнути скоротити дозу або взагалі кинути пиячити, алкоголік не має достатньої сили волі для цього?

Тому що вже надто пізно?

Ні. Контроль втрачається не за один день. Цілком очевидно, що алкоголік роками поєдинкував, приречений на поразку. Цілком очевидно для всіх, крім самого алкоголіка. Чи не це відбувається зі всіма видами наркотичних залежностей: нікотиновою, героїновою або якоюсь іншою? Така природа всіх наркотиків: що глибше вони затягують вас униз, то сильніше ви їх потребуєте. Що більша потреба, то більше зусиль доводиться прикладати, щоб виправдати її, вдаючи перед собою та іншими, що контролюєте ситуацію. Але навіщо потрібні такі зусилля, якщо ви дійсно можете тримати себе в руках? Насправді ви не втрачали контролю.

ВИ НІКОЛИ ЙОГО НЕ МАЛИ!

Ми визначили, що алкоголік – це людина, яка не може контролювати споживання алкоголю. Тепер дещо вдосконалимо це визначення:

АЛКОГОЛІК – ЦЕ ЛЮДИНА, ЯКА РОЗУМІЄ, ЩО ВТРАТИЛА КОНТРОЛЬ.

Можливо, ви все ще не впевнені в тому, що ніколи його не мали. Якщо це так, не хвилюйтеся, до цього ми повернемося в наступних розділах. Але чому цю думку так важко сприйняти? Зрештою, не так давно людина, яка не пила і не курила, вважалася дещо некомпанійською та дивакуватою. Можливо, ми самі були дещо жорстокими, коли називали таких людей слабаками та матусиними синками, але саме так їх сприймала більшість. Але минуло кілька десятиріч, і загальне ставлення до куріння повністю змінилося.

Більшість курців самі називають куріння антисоціальним заняттям, і ви не знайдете жодних батьків на цій планеті, які б позитивно відносились до того, що їхня дитина або онук може закурити. Навіть курці активно перешкоджають курінню своїх дітей. Чи не означає це, що кожен із них жалкує, що колись почав курити? Хіба з цього не випливає висновок, що вони курять не тому, що насолоджуються цим, а тому, що потрапили в пастку?

Ще до того як куріння стало загальновизнаним антисоціальним явищем, моєму другові лікар наказав не курити, інакше йому загрожувала смерть. Він відкрито заявляв, що заздрить нам, курцям, а ми таємно співчували йому. Сьогодні становище змінилося. Ніхто не заздрить курцям, і хоча багато хто з них не зізнаються в цьому, але всі ми знаємо, що єдина причина того, що вони продовжують палити, в тому, що їм забракло сил покинути курити, або вони вважають, що без цигарки не зможуть радіти життю або долати стреси. Коли ви побачите підлітка, який експериментує з першою в своєму житті цигаркою, як ви відреагуєте? «Продовжуй, синку, на тебе чекають роки насолоди!», або: «Дурню, тільки подумай, на що ти себе прирікаєш!» Хіба цей підліток не схожий на муху, що почула запах сараценії?

Який вислів, на ваш погляд, більш об’єктивно відображає сутність куріння: голівудський стандарт, котрий був розповсюджений декілька років тому, або прийняте зараз ставлення до куріння як до огидної, неприємної та нездорової звички? Думаю, не треба запитувати, чи вірите ви в те, що підлітки, які експериментують із першими в житті алкогольними напоями, контролюють себе більше, ніж муха, що сідає на плотолюбну рослину. Просто повірте на мить, що це дійсно так. А якщо це так, то наше визначення, що «алкоголік – це та людина, котра усвідомила, що вона більше не може контролювати себе», дає нам можливість побачити алкоголіка в зовсім іншому світлі! Насамперед це означає, що ви вже обігнали тих звичайних людей, котрі випивають час від часу, котрим так заздрять алкоголіки. Адже більшість з них навіть не розуміють, що мають певні проблеми. Таким чином, шанси їх вирішити – нульові: люди не вирішують проблем, яких не відчувають. Навіть найменша підозра про свою проблему позбавила б їх ілюзії задоволення.

Багато років вони будуть сприймати себе та виглядати в очах друзів людьми, які випивають у межах норми. Не тільки АА або ваш лікар не можуть визначити, чи є ви алкоголіком. Наркотичні речовини, які викликають звикання, обманним шляхом переконують вас у тому, що без них життя буде не таким приємним та ви не зможете подолати стрес. У цьому й полягає їх відмінна властивість. Ось чому, навіть коли ми підозрюємо, що існує певна проблема, ми з усією винахідливістю шукаємо будь-які приводи, щоб запевнити себе в тому, що ми все прекрасно контролюємо. На наступній стадії людина усвідомлює, що проблема вже досить серйозна і потребує уваги, але тільки зараз неслушна мить, щоб нею зайнятися.

Звичайно, все це ви прекрасно знаєте самі. Всі п’яниці проходять ці ступені підозри, а потім і усвідомлення проблеми, вдаючи перед собою, що її немає. АА називає такий стан «запереченням». Все це насправді нісенітниця. Як можна вдавати, що проблеми не існує, якщо на певному етапі ви розумієте, що вона є? Справа в тому, що можуть знадобитися роки, щоб ви збгагнули, що ви алкоголік. Ви маєте розуміти, що вже домоглися величезного успіху і не тільки значно випередили побутових п’яниць в усвідомленні проблеми, а й зробили важливий крок уперед, погодившись із цим фактом і вирішивши прийняти якісь заходи в цьому відношенні. Це підтверджується тим, що ви читаєте ці рядки.

«Кожен день – як перший день решти мого життя». Ця банальна фраза відбиває істину. Я хочу, щоб ви припинили всі самообвинувачення за те, що алкоголь колись змушував робити вас у минулому. Ви не зловживали алкоголем, навпаки – він зловживав вами. На даному етапі ніхто, включаючи вас самих, не очікує від вас більше того, що ви намагаєтесь зробити, тому давайте сконцентруємося на успіховi.

Я вже згадував, що ненавиджу слово «алкоголік» і тавро, яке з ним пов’язане. Але я продовжую його вживати й роблю це тільки для того, щоб забезпечити максимально точну передачу інформації. Я підкреслюю, що я ненавиджу лише саме слово, а не людину, яку ним називають. Як на мене, нема ніякої ганьби людині, яку називають алкоголіком. Думка інших людей може відрізнятися від моєї, але дідько з ними! Усе, що нам зараз потрібно, – щоб ви зняли з себе це тавро у своїх очах. Я не сумніваюся, що ви, як і я, пили з багатьох причин, за які вам соромно. Ви можете почувати навіть більший сором через ті речі, які ви так і не зробили, включаючи, можливо, вашу нездатність впоратися з цією проблемою. Можливо, на цьому етапі в те важко повірити, але ви маєте не більше причин відчувати провину, ніж муха, яка хоче поласувати нектаром. Нагадаю, що відповідно до третьої вказівки ви повинні починати шлях у доброму гуморі. Це важлива умова лікування, а якщо ви будете зневажати себе, ви не зможете мати гарний настрій. Можливо, ви підозрюєте, що я прошу вас звільнитися від своїх гріхів тільки заради того, щоб збільшити шанси на успіх. Якби я вважав, що це допоможе, то я б так зробив. Але в цьому немає потреби. До кінця книги ви зрозумієте, що насправді всі ці гріхи робив алкоголь, а ви були жертвою, а не злочинцем. Вся приємність ЛЕГКОГО СПОСОБУ полягає в тому, що він не тільки вирішує вашу алкогольну проблему, а й позбавляє вас почуття провини та повертає самоповагу. Якщо ви будете поважати себе, інші будуть робити те саме.

Я хотів би дати визначення ще двом іншим термінам, які я буду використовувати, не тому, що в мене немає словника, а тому, що суспільство часто нехтує різницею між алкоголізмом та алкогольною залежністю. Різні словники дають різноманітні та навіть невірні визначення. Я наводжу ці визначення тільки для забезпечення точної передачі інформації, щоб ви як мінімум зрозуміли, що я маю на увазі.

АЛКОГОЛІК, ЯКИЙ ОДУЖУЄ, – людина, яка вирішила більше не вживати алкоголю.

КОЛИШНІЙ АЛКОГОЛІК – людина, яка страждала від алкоголізму, але повністю вилікувалась.

Те, що я дав визначення колишнього алкоголіка, не означає, що я хочу примусити вас повірити, що ним так просто стати. Мені, ймовірно, потрібно буде прикласти ще багато зусиль, щоб переконати вас.

Порівняння з сараценією наводиться для того, щоб продемонструвати вам, як рослина вводить в оману муху, яка впевнена, що повністю контролює ситуацію, тоді як насправді все навпаки. Наркотики справляють аналогічний вплив.

Муха стикається з фізичною проблемою, і виходу в неї немає. Вплив алкоголю відбувається також на фізичному рівні, але, на щастя, вирішення проблеми знаходиться виключно на психологічному рівні, тому ніколи не пізно вислизнути з алкогольної пастки. Це буде дуже просто, якщо знати шлях. До того ж, будь ласка, пам’ятайте:

НІКОЛИ НЕ БУВАЄ ЗАНАДТО РАНО!

Настав слушний момент розглянути пораду, яку дають медики, та ближче вивчити

В’ЯЗНИЦЮ.

Розділ 5

В’язниця

Уявіть, що ви граф Монте-Кристо і вже 25 років перебуваєте у вогкому та похмурому підземеллі. Графиня дуже занепокоєна станом вашого здоров’я і тому вмовила вашого лікаря відвідати вас. Припустимо, що він сказав вам наступне:

Ви бачите, як тут жахливо вогко, у вас є всі шанси підхопити запалення легенів, до того ж ви, безперечно, виснажені. Ви поводите себе дуже нерозсудливо. Хіба ви не розумієте, як страждає через вас ваша родина? Чому б вам не виявити розсудливість і не покинути цього місця назавжди? Звичайно, якщо ви не хочете піти назавжди, то хоча б спробуйте скоротити час свого перебування тут.

Така порада здалася б вам не тільки повною нісенітницею, але й лікар видався б вам повним йолопом, про що ви, я впевнений, його повідомили.

Не менш нерозумно поводиться лікар, який каже запеклому п’яниці, що той не доживе і до 50 років, якщо не припинить пити або хоча б не скоротить вживання алкоголю. Можливо, ви заперечите, що ця порада не здається вам ані зверхньою, ані дурною, а, навпаки, звучить досить розумно. Вона здається дещо зверхньою, тому що лікар знає, що його пацієнт уже цілком усвідомив як вплив алкоголю на здоров’я, так і вирішення цієї проблеми. Також лікар зі свого прикрого досвіду знає те, що такі його поради, швидше за все, залишаться без уваги. З його точки зору, безглуздим є саме пацієнт.

Насправді ані лікар, ані пацієнт не дурні. На ділі тут є тільки один винуватий. Ні, це не алкоголь. Це незнання, яке нас оточує. Це помилкова думка, що ми п’ємо тому, що хочемо цього. Якщо п’яниці, курці та інші наркозалежні люди приймають наркотики за власним бажанням, то чому їм так важко відмовитись від них чи скоротити споживання? Якщо ви робите щось за власним бажанням, то логічно, що ви можете легко відмовитися від цього. Виходить, якщо алкоголік безуспішно намагався втримуватись або скорочувати вживання алкоголю, то він потрапив у пастку, як граф Монте-Кристо у свій каземат? Нам важко усвідомити це через те, що існує хибна думка, що люди п’ють за власним бажанням і алкоголік є для себе одночасно і в’язничним, і ув’язненим. Це неправда! Він – нещасна жертва найбільш хитромудрої пастки, створеної самою людиною разом із природою, – НАРКОТИЧНОЇ ПАСТКИ. І він так само надійно ув’язнений, як за сталевими ґратами.

Можливо, ви гадаєте, що цей мій аргумент – відмовка. Зрештою, мільйонам людей вдається покинути пити та/або курити, і мені нема чим спростувати цей очевидний факт. Ці люди з радістю повідомлять вам, що це не так просто, але за наявності сили волі та дисципліни можна досягнути своєї мети. І ваші друзі, родичі та лікарі будуть стверджувати те саме.

Це і є ще одна поширена хибна думка: для утримання від алкоголю або скорочення дози потрібна сила волі. Ця думка настільки усталена, що вам, напевно, буде важко повірити в те, що сила волі тут ні до чого. Саме це завжди мене дивувало. Багато моїх друзів та колег, кого я вважав досить слабкодухими, успішно контролювали себе або взагалі припиняли пити. Тоді чому ж я не міг? Я знав, що я – людина дуже сильної волі у всіх інших сферах свого життя. Але моє оточення занадто пасувало саме для такого способу життя. Відвідайте будь-яке із засідань АА, і ви швидко зрозумієте, що більшість членів товариства – успішні та впливові люди або були такими до втрати контролю над споживанням спиртного. Напевно, це одна з причин, чому АА впевнені, що алкоголіки мають вроджені фізичні та психічні вади.

Пізніше я поясню, чому сила волі в цьому випадку вам допоможе не більше, ніж мусі, яка намагається вирватися із квітки, хоча знання механізму пастки допомогло б їй втекти, поки не стало занадто пізно. І навіть якби сила волі могла допомогти, що б це змінило? Припустимо, що ми неспроможні контролювати споживання алкоголю через брак сили волі. Який сенс рекомендувати використовувати те, чого в нас немає? Хоча така порада повинна вселити в нас надію, але все ж таки вона гірша за безкорисну. Тоді чому ми не викриваємо «експертів», які дають нам такі самі поради? Тому що ми самі віримо у вирішальне значення сили волі. Наша самоповага вже не зовсім адекватна, і ще більш кепсько, якщо інші та навіть ви особисто сприймаєте себе як безвольну медузу.

Ви ніколи не намагалися покинути пити, вивчаючи перелік негативних наслідків вживання алкоголю? Такий підхід здається цілком логічним, його часто рекомендують, але ви швидко зрозумієте, що поради з подолання тяги до спиртного, які походять від суспільства, включаючи так званих «експертів», насправді тільки ускладнюють справу. Наприклад, згаданий перелік складається з наступних пунктів:

1. Середня тривалість життя людини, хто п’є забагато спиртного, на 20 років менша, ніж в людини, яка не споживає алкоголю.

2. У середньому п’яниця за все життя витрачає на алкоголь 100 000 фунтів, або 140 000 доларів.

3. Алкоголь руйнує мозкові клітини.

4. Алкоголь – головна причина імпотенції.

Я не буду продовжувати цей перелік, щоб ви не запідозрили мене у використанні тактики залякування. А це зовсім не так. Я прагну лише показати, що цей перелік тільки збільшує проблему. Він може допомогти вам протистояти спокусі кілька днів, і я не заперечую, що деякі «алкоголіки, що одужують» залишаються тверезими завдяки саме такій техніці. Але вони роблять це не завдяки їй, а всупереч.

Задача цього списку така: тільки-но ви захотіли випити, ви витягуєте його з кишені, перечитуєте й кажете собі: «Не будь дурнем!» Це допомагає позбутися спокуси. Але тільки ненадовго. Ви покладаєтеся на свою силу волі, і врешті-решт прийде день, коли ваш опір ослабне. Ви піддастеся спокусі та подумаєте: «До біса цей список! Я ХОЧУ ВИПИТИ!» Ви виймаєте аркуш зі списком, але не для того, щоб прочитати його, а щоб порвати на дрібні шматочки.

Чому ж цей спосіб не діє? Із тієї самої причини, із якої ж і даремна порада лікаря: якщо ми не п’ємо, то не тому, що не повинні цього робити. Подібна порада може спонукати нас захотіти розв’язати проблему, але не допоможе її перебороти. Єдиний вихід – позбутися причин, які змушують нас пити. Насправді всі твердження на користь відмови від спиртного тільки ускладнюють справу. Деяким людям дуже важко зрозуміти цю точку зору. Але хіба інформація про небезпеку ожиріння знижує апетит? Звичайно ні! Це синдром забороненого плоду: їжа стає в десятки разів більш привабливою, ніж раніше. Чим більше ви зосереджуєте увагу на шкоді вживання алкоголю, тим наполегливіше нашіптує інша частина мозку:

То, напевне, в алкоголі є море переваг та насолод, інакше я б не пив його, не кажучи вже про 90 % людей.

Або якщо ви досягли моменту, коли ви вже не можете більше ошукувати себе, що алкоголь приносить вам задоволення.

Мабуть, вада занадто міцно мною заволоділа, інакше я міг би покинути пити, як і решта хронічних алкоголіків.

Що більше ви концентруєтеся на причинах, з яких вам непотрібно пити, то більш обділеним і нещасним ви почуваєтеся в періоди, коли не вживаєте алкоголю: спрацьовує ефект забороненого плоду, а в періоди запою – ефект провини.

Але головна причина того, чому зосередженість на шкідливості алкоголю ускладнює контроль вживання, в тому, що всі зусилля ви спрямовуєте на цю саму проблему, наче вона сама по собі може вирішитись. Ви можете не одразу прийняти цю точку зору, але важливо від самого початку розуміти, що я маю на увазі. Давайте повернемося до графа Монте-Кристо. Припустимо, він звернув увагу на пораду свого лікаря та провів решту життя, розмірковуючи над тим, наскільки жахливе життя у в’язниці. Хіба це допомогло йому звільнитися? Звичайно ні! Це могло лише збільшити його бажання втекти, але воно в нього вже й так було. Він повинен був концентруватися на тому, ЯК йому втекти, але він весь свій час витрачав на питання, ЧОМУ йому потрібно це зробити, що заважало йому діяти й тим самим ускладнювало досягнення мети.

У випадку графа ситуація цілком зрозуміла. Чому ж при розгляданні алкогольної проблеми виникають такі труднощі? Тому що є подвійна функція свідомості алкоголіка: як ув’язненого та в’язничного. Ув’язненого представляє та частина мозку, яка прагне розв’язати проблему. В’язничного – інша частина, яка заважає нам зосередитися на цьому. Оскільки обидві частини належать до того самого мозку, нам здається, що, якщо ми зосередимо всі свої зусилля на стражданнях ув’язненого, ми примусимо в’язничного його відпустити.

Нічого страшного, якщо ви визнаєте цю думку дещо незрозумілою. Ви б не стали читати мою книгу, якби уже мали розв’язок вашої проблеми. Ми знаємо, що у світі існують мільйони людей із тією самою проблемою. Люди відчайдушно намагаються контролювати своє вживання алкоголю, але неспроможні це зробити. То давайте визнаємо без зайвих питань той факт, що, поки ви не знайдете розв’язку, ви будете так само надійно ув’язненим, як і граф Монте-Кристо. Чи потрібно було графу розповідати про жахи в’язничного життя? Чи треба людині, яка втратила родину та роботу, писати список? Вона вже втратила всю самоповагу, і останнє, що їй залишилося зробити, – сказати собі, яка вона дурна або хистка. Становище не покращується, коли лікар сипле на рани сіль, кажучи те, що пацієнт і так прекрасно знає.

Є три основні висновки, які я хотів би підсумувати в цьому розділі.

Єдиний вихід – усунути фактори, які заважають нам контролювати споживання алкоголю. Які це фактори? В основному ми вважаємо, що алкоголь необхідний для того, щоб із задоволенням відсвяткувати вечірку та/або подолати стреси та напруження життя. Можливо, ви гадаєте, що ці фактори усунути неможливо. Подивимось. Пам’ятайте, ви повинні бути об’єктивними. Але якщо ви впевнені, що їх неможливо усунути, тоді легко зрозуміти, чому людям так важко кинути пити або контролювати вживання алкоголю.

Прийміть простий і безперечний факт, що при невдалій спробі втриматися від випивки або знизити дозу спиртного ви знаходитесь в такому самому надійному ув’язненні, як і граф Монте-Кристо.

Найгірше, що можна зробити для людини, яка досягла глибин відчаю, – це ще раз нагадати їй, яка вона дурна та хистка. Це тільки ускладнює проблему.

Тож давайте відкинемо всі негативні думки! Якщо ви відчуваєте себе дурним, хистким та вам бракує самоповаги, негайно припиніть критикувати себе. Ви не скоїли злочину. Ви не більш винні, ніж решта 90 % ув’язнених у тій самій в’язниці чи ніж муха, що слідує своїм природним інстинктам. І пам’ятайте – якщо ви на дні, у вас є однісінький вихід. Для вирішення своєї проблеми раз і назавжди графу Монте-Кристо був потрібний ключ від в’язниці. А ви вже маєте цього ключа. Дотримуйтеся моїх вказівок, і також зможете звільнитися – негайно та назавжди. Незважаючи на те що алкоголь – хімічна речовина, яка спричиняє фізичний ефект, проблема вирішується суто на психологічному рівні.

ЦЕЙ КЛЮЧ – ЛЕГКИЙ СПОСIБ!

До речі, ви чули щось про найновіший засіб? Він називається

ЗБУДЖЕННЯ.

Розділ 6

Збудження

Нехай назва не вводить вас в оману. Це сильнодіюча отрута, і вона може серйозно скоротити ваше життя. Також до неї дуже легко звикнути, вона послаблює вашу імунну систему та пригнічує здатність до розумової роботи. Вона систематично руйнуватиме вашу нервову систему, вашу впевненість у собі, вашу мужність і вашу можливість відпочивати. До речі, вона має огидний смак і коштуватиме вам 100 000 фунтів, або 140 000 доларів, протягом життя. Чим вона може бути корисна для вас? АБСОЛЮТНО НІЧИМ!

Не дуже приємна штука, чи не так? А чи не виглядає назва дещо оманливою? Не більше, ніж слово «екстазі».[5] Але виробникам було б значно важче продати «збудження» під торговою маркою «страждання». Як ви гадаєте, чи зможу я вмовити вас спробувати це «збудження»? Якщо ви вже спробували, як гадаєте, чи викличе цей засіб звикання? Сумніваєтесь? Тоді ще раз прочитайте опис. Уявіть собі, що отрута викликала миттєве звикання, і все, що потрібно зробити, – просто припинити її вживання, і ніяких синдромів відмови не буде. Ви гадаєте, що зможете побороти цю залежність? Ви гадаєте, що «збудження» стане популярним?

Вже стало. Фактично 90 % розумного, цивілізованого західного суспільства вже не уявляє життя без нього. Як ви вже здогадалися, я маю на увазі нашого старого товариша – алкоголь. Можливо, ви гадаєте, що такий мій опис алкоголю не дуже точний. Давайте розберемо його по пунктах. Традиційне запитання: «Якій отруті ти віддаєш перевагу?» (тобто «Що ти будеш пити?») – не просто розмовний вислів. Алкоголь – дійсно сильнодіюча отрута. Відносно невелика кількість чистого спирту може вбити людину. Фактично ви вже робите це із собою, повільно, але надійно.

Чи дійсно алкоголь послаблює вашу імунну систему, перешкоджає концентрації уваги і методично розхитує нервову систему? Якщо ви в цьому сумніваєтеся, не вірите мені на слово, проконсультуйтесь із лікарем. Він не дуже допоможе вам у вирішенні цієї проблеми, але значно краще, ніж я, може розказати, як алкоголь руйнує вас фізично.

Чи дійсно алкоголь такий огидний на смак? Спробуйте малесеньку краплю чистого спирту. Як ви гадаєте, чому ми ніколи його не п’ємо?

Він дійсно коштує 100 000 фунтів, або 140 000 доларів? Не знаю. Це усереднине число. Ви можете зробити власні розрахунки, якщо вам від цього стане легше.

Чи дійсно до нього так легко звикнути? А чи легко звикнути до героїну? Скільки ви знаєте людей, які до нього звикли? Дев’ять з десяти ваших знайомих, включаючи вас, залежні від алкоголю.

Але насправді більшість людей вживають алкоголь тому, що насолоджуються ним.

Та невже? А ну, як вони просто мухи в квітці сараценії?

Хіба вживання алкоголю не має жодної переваги?

Дозвольте мені пояснити це. Я не маю на увазі, що недоліки переважають плюси. Я стверджую, що переваг від вживання алкоголю взагалі немає. З цього приводу я хотів би вас застерегти. Боротьба з промиванням мізків потребує того, щоб я переконав вас в істинності свого твердження. Те, що я хочу сказати, насправді дуже хороша новина, хоча на цьому етапі ви того можете не зрозуміти.

Я зроблю уточнення. Алкоголіком бути дуже важко, але принаймні вам здавалося, що ви отримуєте певну компенсацію. Тепер я хочу розвіяти ілюзію, що у вживанні алкоголю є якісь переваги, не визволяючи вас із в’язниці. Ці ілюзорні переваги здаються досить значними. Зрештою, саме ними ви виправдовуєте вашу потребу у вживанні алкоголю. Вам може здатися, що я зіштовхую вас із трампліну для стрибків у воду, навіть не навчивши плавати.

Цієї миті читача може охопити паніка, і деякі припиняють читати книгу через цей страх. Чи помічали ви, що, поки алкоголь не зруйнує людину (фізично, психічно та фінансово), вона не намагається скоротити його вживання, не кажучи вже про повну відмову від спиртного? Тільки-но вона досягне крайньої межі, тільки-но втратить підтримку друзів та родини, вона одразу ж захоче встановити контроль над вживанням алкоголю. Але саме в цей період вона найменше здатна на такий вчинок, оскільки зараз їй вкрай необхідний той, кого вона тепер вважає своїм єдиним і найвірнішим другом і опорою в житті.

Це одна з хитрих тонкощів алкогольної пастки. Вона створена спеціально для того, щоб тримати вас ув’язненим, допоки не вб’є. Не потрапляйте на цей гачок. Пам’ятайте – вам нíчого втрачати, але можна багато що здобути. Немає причин почуватися нещасним або пригніченим. Фактично я нічого у вас не забираю. Алкоголь ніколи не додавав вам мужності або впевненості у собі, вам тільки так здавалось. Насправді він непомітно та систематично роками руйнував вашу мужність та впевненість.

Це ще одна з хитрощів алкогольної пастки. Скочування на дно відбувається так поступово, що ви про нього навіть не здогадуєтеся. Цей процес схожий на процес старіння. Коли ми кожен ранок голимося або накладаємо макіяж, ми бачимо у дзеркалі те саме обличчя, що і вчора. І тільки коли ми дивимося на фотографію десятирічної давнини, ми помічаємо цей процес. Навіть якщо ми намагаємося його приховати. В душі ми думаємо: «Чорт забирай! Я старішаю!» Але вголос ми кажемо: «Дурниці. Як я молодо виглядаю!»

Те саме відбувається і з ожирінням. Уявіть, що ви лягаєте спати з відчуттям повітряної легкості, а прокидаєтеся млявим, апатичним і майже без дихання.

Ви кидаєтесь (або, скоріше, шкутильгаєте) до свого лікаря в цілковитій паніці, із жахом думаючи, яка страшна хвороба на вас напала. Припустимо, лікар повідомляє вам: «Так, це дуже серйозне захворювання, і воно може бути невиліковним, але, на щастя, ви помітили його вчасно і все, що вам треба зробити, це трохи змінити свій раціон». Ви так зрадієте, що із задоволенням будете дотримуватися його рекомендацій. Майте на увазі, що в цьому разі сильний шок викликаний не лише змінами фігури: ви засипали здоровою людиною, а прокинулися стомленими, сонними та із задишкою. Але оскільки в реальності зміни відбуваються поступово й кожен наступний день ми виглядаємо та почуваємося так само, як і вчора, ми сприймаємо свій стан як нормальний, хоча насправді він дуже повільно погіршується. Ми навіть не вважаємо це хворобою, не кажучи вже про її серйозність.

Напевно, я набрав декілька кілограмів, але для мого віку це нормально. Дієта та фізичні вправи скоро повернуть мене до попередньої ваги, але треба дочекатися коли закінчаться свята. Я пам’ятаю, що казав так само в минулому та позаминулому році, але цього разу я дійсно все зроблю, як треба.

Так само і з алкоголем. Якби я тільки міг перемістити вас у часі, у дні, коли ви ще не потрапили в алкогольну пастку, а ще краще – на три тижні вперед, щоб показати, як чудово ви почуватиметесь, якщо будете дотримуватися моїх вказівок, то більше б нічого робити не треба було. І я маю на увазі не лише ваш майбутній чудовий фізичний стан, а й те, що ви будете почуватися значно сильнішими і впевненими в собі психічно.

Але, на жаль, це неможливо. Проте для вас немає заборон! У вас є сила уяви.

СКОРИСТАЙТЕСЯ НЕЮ!

Це неважко. Зрештою, можна поспостерігати за іншими наркозалежними. Уявіть собі наркомана, який не може роздобути героїн, його паніку, тремтіння, піт, ломку. Уявіть його полегшення при введенні голки у вену – всі неприємні симптоми відразу ж зникають. Невже, дивлячись на нього, ви думаєте:

«Введення героїну, напевне, приносить масу задоволень. Я повинен спробувати!» І ви підійдете до спітнілого громадянина і скажете: «Усе, що тобі потрібно, це героїн!»? Або ж ви чудово розумієте, що саме героїн є причиною тремтіння та пітливості? Ті, хто не вживають його, не мають таких симптомів. Сторонньому спостерігачеві це очевидно, але наркомани, які залежні він нього, вірять, що завдяки героїну отримують надзвичайний кайф. Невже ви справді гадаєте, що наркоманам приємно робити собі уколи?

Людям, які не п’ють, важко повірити в те, як можна свідомо літрами вливати в себе справжню отруту та потім валитися з ніг? При цьому жертва пояснює: «Чому я п’ю? Тому що мені це подобається та допомагає розслабитися».

Як ви гадаєте – ті, хто не п’є, повірять цьому? Хто, з вашої точки зору, вірно усвідомлює ситуацію? Той, хто не п’є, чи алкоголік? Відкрийте свою свідомість. Скористайтеся уявою. Тільки-но ви побачите себе у вовчій ямі, одразу прийде уявлення, яким чудововим буде життя, коли ви з неї врятуєтеся. У будь-якому разі я не збираюся зіштовхувати вас з трампліну, доки ви не будете до цього готові. Пам’ятайте про мою вказівку не скорочувати дозу й не кидати пити, доки не дочитаєте цю книгу до кінця. Я навіть не буду підштовхувати вас, коли ви закінчите її. Це буде ваш особистий вибір. А до того часу ви будете тягти за повідок, як собака на прогулянці, прагнучи скоріше це зробити.

Але хіба не правда, що менше знаєш – краще спиш? Якщо я втрапив до пастки, можливо, краще нічого не знати й повірити в те, що алкоголь насправді надає мені мужності та впевненості в собі?

Коли хтось починає речення з «я не хочу здатися брутальним, проте…», можете бути впевнені в тому, що з вами збираються повестися по-хамськи. Подібно до цього ми використовуємо кліше «менше знаєш – краще спиш» тільки тоді, коли це зручно. Якщо ви маєте серйозну проблему, з якою абсолютно нічого неможливо поробити, тоді, звичайно, краще про неї нічого не знати. Але якщо, припустимо, робітник вас систематично обкрадає, чи не краще про це швидше дізнатися? Алкоголь систематично краде ваші гроші, здоров’я, мужність і самоповагу з того моменту, як ви потрапили в пастку. Якби із цим нічого не можна було зробити, тоді вам дійсно краще було б нічого не знати. Але солодка істина полягає в тому, що ви не тільки можете щось подіяти, а й уже готові щось зробити. Ви повинні розуміти, що я у вас нічого не відбираю. Алкоголь ніколи не давав вам жодної переваги, як це могло вам здатися. І навіть це не зовсім так. Напевно, ви помітили, що я не казав: «Я збираюся усунути причини вашого пияцтва», а сказав: «Я збираюся усунути ваші виправдання щодо того, чому ви вживаєте алкоголь». Всі наркомани видумують для себе такі виправдання. Без наркотику вони почуваються жалюгідно, але не розуміючи, чому саме, вони вигадують такі виправдання, якими пояснюють свою поведінку: таким чином вони не виглядають занадто дурними в очах інших та у своїх власних.

Фактично ви навіть не вигадуєте ці виправдання. Ви просто повторюєте ті банальності, якими вам промивали мозок від народження. Класичний вислів: «Я курю, тому що насолоджуюся смаком».

Хіба курці їдять цигарки? Звідки в них береться смак? Звичайно, там його немає, але ми чуємо про нього так часто, що і курці, і некурці дійсно в це вірять. А чи вірять? Коли курець наблизиться до дна вовчої ями, він погодиться з тим, що всі його причини куріння були лише відмовками. Коли йому не вдасться покинути курити або скоротити кількість цигарок, ці виправдання таємничо перетворяться назад у причини. Це ще один важливий аспект наркозалежності, про який вам треба знати: усі наркомани намагаються підсолодити гірку пігулку тим, що дивляться на свою проблему крізь рожеві окуляри. Не недооцінюйте ці слова:

ВСІ НАРКОЗАЛЕЖНІ БРЕШУТЬ!

Не тільки іншим, а й собі. Це не означає, що вони від природи нечесні. Це ніби самозахист: частина синдрому «менше знаєш – краще спиш». На початкових стадіях, коли немає необхідності котролювати вживання спиртного, вони прагнуть підсолодити пігулку. Для чого їм так робити, якщо вони не мають намірів контролювати вживання алкоголю? А тому що всі наркомани інстинктивно відчувають, що немає сенсу собі брехати, але згодом я поясню, що алкогольна пастка влаштована таким чином, що вона змушує вас використовувати всю свою винахідливість для того, щоб відкладати той день, коли ви повернетесь до своєї проблеми. Ставши хронічними алкоголіками, вони починають вірити в те, що в цієї проблеми взагалі немає вирішення, тому залишається тільки підсолоджувати пігулку.

На щастя, ви можете та будете контролювати вживання спиртного, але вам потрібно припинити брехати самому собі. Це частина процесу очищення свідомості й одна з причин того, чому це важко зробити. Проте за будь-яких обставин ви можете продовжувати ошукувати інших, якщо вам це потрібно. Скоро вам це буде непотрібно. Навпаки, ви відчуєте, що важко втриматися від намагань просвітити інших п’яниць. Корисно більш уважно придивитися до них і навчитися визначати момент, коли вони починають прикрашати дійсність. Нічого не допоможе вам контролювати вживання алкоголю краще за спостереження та розуміння інших алкоголіків.

Припустимо, ви виписали всі негативні сторони пияцтва на одному боці аркушу, а всі переваги – на іншому. Якщо я зможу методично довести вам, що кожна з цих переваг спричиняє прямо протилежний ефект впливу, чи захочете ви покинути або скоротити вживання алкоголю? Якщо маєте ще найменші сумніви, почніть читати цей розділ з початку. Якби люди бачили все, як воно є насправді, то навіть найдурніша людина в світі не розпочала б приймати цей наркотик.

Але чи цілком серйозно я стверджую, що алкоголь не допомагає вам розслаблятися, не додає вам мужності чи самоповаги, не допомагає полегшити стрес чи розігнати нудьгу? Невже я дійсно вважаю, що він не втамовує вашої спраги і не є головним складником будь-якої вечірки?

Так, я стверджую саме це. Алкоголь має декілька неприємних і небажаних наслідків. Два з них створюють ілюзію, нібито він має певні переваги, але насправді все навпаки. Перший наслідок алкоголю полягає в тому, що він не тільки не втамовує спрагу, а, навпаки…

АЛКОГОЛЬ ЗНЕВОДНЮЄ ОРГАНІЗМ!

Якщо не вірите, можете проконсультуватися з лікарем. Але насправді можна цього й не робити. Ви, напевно, не вперше почули таке твердження. Навіть якщо ні, найлегший спосіб розвіяти цю ілюзію – поставити експеримент. Навіть у спекотний день після енергійної фізичної праці вам необхідно не більше ніж півлітра води, щоб утамувати спрагу. Тоді чому після вживання пива літр за літром ви все ще відчуваєте спрагу? Майте на увазі, пиво або вино, яке ви п’єте, більш ніж на 80 % складається із води. Якщо ви виявляєте, що ці напої швидко втамовують спрагу, то цьому вони завдячують саме водній складовій. А алкогольна складова цих напоїв не тільки не втамовує спрагу, а й підсилює її. Чому б інакше після тяжкого пияцтва ми прокидалися серед ночі з пересохлою, ніби пустеля, горлянкою? Якби вживання алкоголю дійсно втамовувало вашу спрагу, ви б почувалися після його прийому як завгодно, але менш за все вам хотілося б пити. А що ж ви п’єте, коли прокидаєтесь від спраги? Зазвичай воду. Дійсно, після футбольного матчу або тенісного сету кухоль пива ненадовго втамовує спрагу, але це відбувається за рахунок води, а не алкоголю.

Інший небажаний наслідок, що його спричиняє вживання алкоголю, полягає в тому, що

АЛКОГОЛЬ СПРИЧИНЯЄ СП’ЯНІННЯ!

Саме цей ефект і приваблює п’яницю. Сп’яніння – процес поступового притуплення ваших почуттів до стану повної відсутності свідомості, або, як кажуть, до очманіння. Справжнє розслаблення – це відсутність турбот, піклувань, напружень, стресів чи болю. Неможливо почуватися по-справжньому розслабленим, якщо ви довели себе до несвідомого стану. Якщо ви гадаєте, що сп’яніння розслаблює, то тоді й нокаут – також засіб релаксації. При цьому досягається той самий ефект, тільки миттєво й без обтяжуючих обставин.

Але хіба релаксанти, наприклад седуксен, не діють так само?

Так, вони діють так само. І тому багато лікарів тепер вже уникають їх прописувати. Я поясню це пізніше. Також я поясню, чому вживання алкоголю є однією з важливих причин руйнування багатьох громадських заходів і найнепривабливішим дозвіллям, яке тільки можна собі уявити. Я поясню ще й те, чому саме алкоголь викликає нудьгу та стрес і чому його здатність знімати всі заборони є одним із його важливих недоліків. Якщо опис алкоголю, який я навів на початку цього розділу, досить точний, то важко повірити в те, що понад 90 % населення можуть у наш час просвіти потрапляти до цієї пастки та залишатися в ній. Але ми виявилися неосвіченими, тому мета цієї книги – виправити становище, тобто просвітити вас.

Ми дісталися одного з ключових моментів вирішення проблеми. Треба зупинитися на хвильку та чітко його зрозуміти. Було б корисно, якби ви могли згадати якусь подію на самому початку вашого вживання алкоголю, коли ви випили забагато зайвого й потім погано почувалися. Припустимо, що ви випили забагато тому, що насолоджувалися смаком, або ефектом алкоголю, або ними обома одночасно. Для чого ж тоді було так напиватися? Але якщо реально пригадати минуле, то треба зізнатися, що смаком ми не насолоджувалися. До того ж ми були молодими та безтурботними, тому пили не заради ефектів. Нам стало погано через те, що сукупна дія алкоголю спричинила спрагу та втрату свідомості.

Тільки подумайте, яке геніальне та смертельне зілля! Ми танцювали, потім відчули спрагу й випили. Миттєвий ефект тамує нашу спрагу. Наш мозок спантеличений, тому він гадає, що навіть напій, що містить алкоголь, може її втамувати. Але тільки-но алкоголь починає діяти, вам знову хочеться пити, і ви випиваєте ще чарку. Тим часом інша частина мозку попереджає вас: «Постривай хвильку! Якщо ти вип’єш забагато, ти можеш захворіти!» Проблема в тому, що перша склянка не лише посилила спрагу, а й починає усувати ваші побоювання випити забагато. З кожною наступною склянкою спиртного ситуація загострюється. Ви відчуваєте все більшу спрагу, і страх випити забагато поступово розсіюється.

Це схоже на перетягування канату, або, якщо порівняти це із шизофренією, кожен п’яниця вимучує своє стражденне алкогольне життя. Одна частина вашого організму каже: «Мені потрібно випити», а інша попереджує: «Але не треба пити забагато!» Проблема в тому, що, випивши, ви не можете втамувати спрагу. Навпаки, усередині прокидається маленьке чудовисько із ненаситною спрагою, і що більше ви випиваєте, то більше воно від вас вимагає! І дефектні гени алкоголіка, який не може зупинитися після першої склянки та п’є до безкінечності, тут зовсім ні до чого. Такий ефект алкоголь справляє на кожну живу істоту і на вас також!

Чому я називаю цей ефект маленьким чудовиськом, якщо він є причиною стількох нещасть людства? Тому що маленьке чудовисько – це не проблема, а просто спрага, яку може утамувати склянка води або інша рідина, що природньо позбавляє від спраги. Корінь проблеми в даному випадку – навіть не алкоголь. Справжнім злом є наше переконання – його я називаю «великим чудовиськом» – віра в те, що ми отримуємо якусь перевагу від вживання алкоголю, а також в те, що без нього ми не зможемо насолоджуватися спілкуванням або впоратися зі стресом, і в те, що деякі люди не в змозі контролювати його вживання. Справжнє зло – потвора, що породжує всі ці омани, -

ПРОМИВАННЯ МОЗКУ.

Розділ 7

Промивання мозку

Від народження наш мозок щоденно забивають інформацією про те, що алкоголь втамовує спрагу, приємний на смак, робить нас щасливими, зміцнює наші нерви, дарує нам почуття мужності та самоповаги, знімає стриманість, полегшує стрес і нудьгу, пом’якшує біль, допомагає нам відпочити та пробуджує фантазію. До того ж він абсолютно необхідний для успішної вечірки. Хтось коли-небудь чув про вечірку без спиртного? Це виключено. І найбільш ефективний елемент промивання мозку: діти п’ють лимонад, дорослі – пиво, вино або віскі. Не треба бути Шерлоком Голмсом, щоб вирахувати, скільки людей потрапляє в цю пастку.

В моєму словнику-тезаурусі Collins слово «інтоксикація» визначається наступним чином:

Сп’яніння. Збудження.

Ці два визначення суперечать одне одному. Чудово зрозуміло, що «інтоксикація» походить від слова «токсичний», що означає «отруйний». У словнику синонімів слово «збудження» включене до розділу статті «інтоксикації». Фактично алкоголь насправді спричиняє всі ті дії, що були перелічені на початку розділу, тому «збудження» буде дуже доречним визначенням. Але це той самий наркотик, який я описував на початку минулого розділу. На мій погляд, доречною назвою для нього буде

РУЙНУВАННЯ.

Який опис є правильним? Не важливо, напівпорожня пляшка чи напівповна. Пляшка повна. Питання, що в ній – збудження чи руйнування? Від народження нам промивають мозок, кажучи, що в ній збудження. Коли я був юнаком, реклама алкоголю та Голівуд були основними засобами промивання мозку. Сьогодні нам навіть не треба ходити в кіно, щоб нам його промили. Сьогодні можна сидіти в кімнаті та дивитися телевізор. Щоразу, коли в фільмі показують чоловіка, який чекає біля пологового будинку, хтось обов’язково запропонує йому випити, щоб зміцнити нерви. Коли дитина вже народилася, він радісно відкорковує шампанське, щоб відзначити це.

Практично в кожному вестерні добра половина дії протікає в салуні. Здається, що ці мужні першовідкривачі, яким вдалося підкорити Дикий Захід, все життя проводили, граючи в покер та напиваючись до червоних очей. У їхньому уявленні гарно проведений вечір полягав у тому, щоб побити когось у п’яній сутичці або вбити в перестрілці.

На іншій шальці терезів у нас розташовані драми в стилі «Далласа»: що в першу чергу робить вродливий магнат, коли повертається до своєї вілли після напруженого й метушливого дня? Правильно, він йде до бару, кидає два шматки льоду до коштовного кришталевого келиху й наливає туди щедру порцію шотландського віскі.

Звичайно, усі ми від народження отримуємо достатню кількість інформації про тіньовий бік вживання алкоголю. Може, не стільки достатню, але ж досить велику. Мабуть, усі ви бачили на телебаченні рекламу, яка заохочує вас вступити до територіальної армії.[6] Вродливий, засмаглий молодий чоловік на дошці для серфінгу. Здається, набагато реалістичнішим був би сюжет, у якому йому в скроню влучає куля, але на таке розгортання подій ми не очікуємо. Так само несправедливо вимагати від виробників алкоголю, щоб вони витрачали свої мільйони на те, щоб показати нам мешканців смітника. Замість цього ми бачимо успішного директора або сексуальну фотомодель, які з насолодою куштують алкоголь. Навіть наш рідний уряд, здається, забув про згубний бік вживання алкоголю. І це не дивно, беручи до уваги той факт, що саме він приносить до державної казни значну долю прибутку.

Голівуд виявляє безпрецедентну чесність. Із тисячі фільмів, що я переглянув за життя, я можу згадати як мінімум два, що показують темний бік алкогольного життя. Один із них порівняно новий – «Дні вина та троянд» (Days Of Wine And Roses). Хочу зауважити, що в моєму віці «новий» означає випущений за останні сорок років. Від іншого фільму в мене залишилися яскраві спогади. Я дивився його, коли мені було близько десяти років. Він мав назву «Виродок» (The Geek) і розповідав про життя цирку. Головну роль грав голівудський серцеїд Тайрон Павер. Коли він дитиною потрапив до циркової трупи, директор показав йому різних тварин. Одна тьмяно освітлена клітка була розміром з її мешканця. Коли вони наблизилися до неї, істота всередині загарчала, схопилася за металеві ґрати клітки та спробувала вчепитися у хлопця. Це і був «виродок» – напівлюдина, напівтварина. Насправді то був хронічний алкоголік: неголений і нечесаний, який колись був всесвітньо відомою цирковою зіркою. Він став жертвою алкоголізму і змушений був вдавати із себе скаженого за щоденну пляшку трунку. І цирковий хлопчик, і я були приголомшені. Як могла людина опуститися до такого рівня? Але тоді я подумав, що це класичний приклад голівудського перебільшення.

Кожен, хто має нещастя страждати від хронічного алкоголізму, розуміє, що неможливо перебільшити ті глибини, до яких може впасти людина. Це був дуже сумний фільм, і він справив на мене велике враження. На жаль, це не вберегло мене від потрапляння в пастку. Від самісінького початку було ясно, чим закінчиться цей фільм. Цілком зрозуміло, що хлопчик згодом сам став відомою цирковою зіркою, і так само потрапив до алкогольної пастки, і закінчив тим, що буквально навколішки благав директора дозволити йому стати виродком. Нашому герою пощастило. Виконавець цієї ролі до того часу впав настільки низько, що хоча й виглядав відповідно до ролі, але не міг виходити на арену, тому що був повністю у відключці. Ось такі радощі від вживання спиртного.

Навіть фільми про часи «сухого закону» показували прямо протилежну картину. Чи хтось намагався пояснити, чому саме було прийнято сухий закон? Хіба не очевидно, що суспільство усвідомило, які нещастя може спричиняти алкоголь? Але влада зображується згубником задоволення. Алкогольна отрута була настільки дорогоцінною, а багата еліта так жагуче бажала її роздобути, що готова була переплачувати втричі, щоб підтримувати гангстерів, які готові були піти на вбивство заради постачання нелегального спиртного. Такі актори, як Гемфрі Боґарт, стали героями, граючи подібні ролі.

Чи ідеалізуємо ми наркодилерів? Звісно ні. Героїн – це велике зло, і ми цілком справедливо засуджуємо наркодилерів на тривалі сроки ув’язнення. Але у Великобританії, наприклад, героїн щорічно вбиває менш ніж 300 чоловік, тоді як алкоголь винищує десяту частину населення. Зараз тільки в одній Великобританії щорічно помирає 40 000 людей, і ці показники невпинно зростають. У принципі, вислів «винищувати кожного десятого» дуже точно характеризує зловживання алкоголем. Він походить від давньоримської військової традиції, коли вбивали кожного десятого солдата, якщо в лавах здіймалися будь-які заворушення. Кожна десята людина, хто зловживає алкоголем, щорічно підпадає під офіційну статистику смертей від алкоголізму. Наскільки я розумію, подібна практика була ефективна як міра дисциплінарного впливу на римських солдатів, але аж ніяк не справляє враження на п’яниць.

Як сталося, що величезні концерни, які виробляють алкоголь, не тільки легальні, а й глибоко шановані організації? Чому ми дозволяємо їм витрачати мільйони на рекламування їхньої отрути? Чи не через те, що наші уряди отримують левову частку прибутків?

Звичайно, алкоголь – це не героїн. Торговці героїном – лихі люди, які підсажують своїх жертв на наркотики. Тим часом торгівля алкоголем просто задовольняє законні вимоги своїх клієнтів.

Але це не так! Героїнові наркомани підсажуються на наркотик, беручи за зразок своїх друзів, так само як курці та п’яниці. Їхні постачальники – це ті самі друзі, які просто задовольняють вимоги своїх клієнтів, а їх, у свою чергу, забезпечують наркобарони, які, подібно до алкогольних концернів, також прагнуть задовольнити потреби клієнтів.

Вам може бути важко сприйняти такий стан речей. Але я просив вас бути об’єктивними. Це простий здоровий глузд. Наркодилерам навіть не дозволяють рекламувати свій товар. Єдина різниця між торгівлею алкоголем і героїном у тому, що перша узаконена, а друга – ні. Причина, через яку нам так важко побачити їх під одним кутом, у тому, що героїнова залежність носить тавро зла, а алкогольна залежність вважається «збудженням». Як здорові люди, ми бачимо героїн у всій його непривабливості. Але ті, хто його вживає, ставляться до нього так само, як проста людина до алкоголю. Вони впевнені, що приймають його тому, що зробили такий вибір, та в тому, що контролюють себе. Вони беруть участь у кампаніях за легалізацію наркотиків. Вони навіть намагаються переконати багатьох впливових людей у тому, що така політика щодо наркотиків доцільна. Так само як і алкоголік, наркоман не бачить істинного зла, яке спричиняє героїн, до тих пір, поки не усвідомить, що наркотик руйнує його життя, а він сам не в змозі керувати ним. Як я вже казав, єдина дійсна різниця між героїном і алкоголем полягає в тому, що алкоголь узаконено. Він є законним тільки тому, що понад 90 % дорослого населення його вживають. Причина того, що ми потрапляємо в цю пастку, у тому, що від народження ми були змушені вірити в те, що вживання алкоголю є цілком нормальним, суспільно адекватним, приємним і повним переваг і що ми випиваємо за власним бажанням і постійно контролюємо його вживання. Реклама, Голівуд і телебачення не винні в цьому. Вони просто в такому вигляді відображують західну цивілізацію. Правда, деякі перебільшують або перекручують істину. Але реальність сама по собі сильно перекручена в наших очах. Ми дивимося на алкоголь як на «збудження», коли насправді він є «руйнуванням».

Ми вихваляємо й особливо підкреслюємо ілюзорний сприятливий вплив алкоголю. Однією з неприємних рис айсбергу є те, що 90 % його криги заховано під поверхнею океану. У випадку з алкоголізмом приховується 99,99 % проблеми. Існує тавро жалюгідного алкоголіка, тому ми вимушені приховувати свою проблему, щоб здаватися «щасливим» п’яничкою, який повністю себе контролює. Нам важко зізнатися собі в цій проблемі, не кажучи вже про те, щоб відкритися іншим. Навіть родина та друзі допомагають такій конспірації. Вони стають «помічниками». Зрештою і вони розуміють, що не можуть допомогти нам у вирішенні цієї проблеми, і тоді вони починають вигадувати для нас виправдання на кшталт: «Я в курсі, Тед почав багато пиячити останнім часом, але він так втомлюється! Треба ж і розслаблятися час від часу, чи не так?»

Наше суспільство навіть не може сприйняти той факт, що алкоголік, який скотився на самісіньке дно, страждає від жахливої хвороби. Ми схиляємося до представлення його таким собі клоуном, чия єдина життєва мета – розважати решту. Комік Філдз побудував на цьому свою сценічну кар’єру.

У кожній родині є свій дядько Тед. Мій особистий був душею різдвяних свят. Він сидів, розгойдуючись, на підлозі, тому що вже не міг підвестися. Мав величезний червоний ніс. Чи не через це клоуни наліплюють такі червоні носи й постійно спотикаються? Ми просто качаємося від сміху, коли він виробляє різні кумедні штуки – говорить нерозбірливо або виймає з рота штучну щелепу. Зараз я дивуюся тому, що в дитинстві я вважав це дуже смішним. Однак його власні діти чомусь не вважали, що він був дуже смішним. Напевно, ковтки, які я крадькома робив із пляшки портвейну, якось впливали на сприйняття ситуації.

У звичайній програмі його комедійного шоу було дві діючі особи. Його дружина, тітонька Мейбл, яка була від природи прямою людиною. Весь вечір вона подавала йому репліки, щоб він робив свої смішні коментарі: «Я прийшов з пабу, і вона мені каже: “Твій обід згорів у духовці”. На що я відповідаю: “Сьогодні, мабуть, у мене знову день народження”».

Це було так смішно, що разів п’ять він це повторював. Ніколи я не зустрічав чоловіка та жінки, які настільки одне одному не підходили. Вона була найнещаснішою людиною в світі. Я ніколи не бачив, щоб вона посміхалася, не кажучи вже про те, щоб сміялася. Але вона вийшла заміж за найвеселішого, найщасливішого чоловіка, якого тільки можна було знайти. Напевно, ви чули такий вислів: «Я знаю його багато років, але ніколи б не міг подумати, що він п’є, доки одного разу не побачив його тверезим». Таким був дядько Тед. Мені довелося пожити з ним тиждень, коли моя мати була в лікарні. Я дуже цього бажав. Але пригадайте Джекіла та Гайда. Це був найгірший тиждень у моєму житті. Виявилося, що існує два дядька Теда. Обидва – запеклі пияки. Один – душа будь-якого свята, інший – жалюгідний тиран, який щовечора, повертаючись додому, смердів пивом та решту доби кричав на дружину, дітей і на мене. Небагато часу мені знадобилося, щоб зрозуміти, що тітонька Мейбл – найнещасніша людина в світі.

Цей невеличкий епізод справив на мене вражаючий ефект. Але, як і фільм про «виродка», він не зупинив мене від падіння в пастку. Ось така сила промивання мозку, якого ми всі зазнаємо. Проте дядько Тед став мені у пригоді тоді, коли я вже потрапив до неї. Це було замолоду. Мене дуже хвилювало, що мої друзі випивали по вісім кухлів пива, тоді як я сам ледве міг випити три. Кухлі з’являлися скоріше, ніж я міг їх випити. Природньо, що я не бажав виглядати дурнем, тому я крадькома ставив повний кухоль на стіл, за яким сидів дядько Тед. І раптом, о диво, кухоль зникав, наче його й не було. Це був такий собі симбіоз. «Дядьком Тедом» могла бути й зовсім незнайома людина, яка мала розуміти мене навіть без кивка або підморгування. Тоді я не розмірковував багато з цього приводу. Дивним чином дядько Тед завжди опинявся десь неподалік. Мені ніколи не спадало на думку, що цей старий хитрун якось зрозумів мій клопіт і просто вистежував мене. Це дещо нагадує прислiв’я: чоловік переслідує жінку до тих пір, поки вона його не схопить. Минула вічність, і, коли я сам упав глибоко в пастку, багато людей, напевно, почали приймати мене за такого самого дядька Теда. Як вони могли так сильно помилятися? Як я міг випити склянку абсолютного незнайомця? Ніколи не знаєш, яку хворобу можеш підхопити. Але будь-хто може помилитися в переповненому барі. Пробачте мене за те, що я буду казати щось схоже на хвастощі, але у школі я був чемпіоном з боксу, капітаном команд з реґбі та крикету. Я вважав себе досить розумним і знав, що від природи маю дуже сильну волю. Як могло суспільство настільки промити мені мозок, що я повірив у те, нібито я слабкий і недосконалий тільки тому, що не міг випити більше трьох кухлів пива? Деякі недоумкуваті навіть пишалися 16 випитими кухлями. Хіба тут є чим пишатися? Тільки уявіть, що у вас у животі булькотить відро пива. Що може бути більш огидним? Я радів, що можу крадькома віддавати свої склянки навіть тоді, коли не міг собі дозволити їх купити. Безумовно, «дядьки Теди» були вдячні за таке моє щире милосердя, навіть тоді коли не мали можливості їх випити. Цікаво, хто з нас був більшим ідіотом?

Та яка різниця… Обидва були оброблені суспільством.

Хто був найпопулярнішим естрадним співаком у мої часи? Не хто інший, як сам містер Блакитні Очі[7] – гіркий п’яниця, пов’язаний із мафією. Мені пощастило, і я потрапив на його концерт. Під час паузи він ковтнув зі склянки якоїсь прозорої рідини, та одразу ж виплюнув її і гримнув: «Чорт! Це ж вода!» Який чудовий взірець для наслідування! Його друг і колега, Дин Мартин, вдосконалював манеру співу, який звучав так, нібито він весь час був напідпитку. Не дивно, що ми так відчайдушно тренувалися у вживанні спиртного.

Ми не могли не пити, як не могли не розмовляти рідною мовою. Це було частиною нашої спадщини, культури, виховання. Рано чи пізно ми були приречені скуштувати свій перший напій, тому що ми були оброблені суспільством. Різниця між вибором та обробкою досить тонка. Але давайте на якийсь час припустимо, що ви самі обрали випивку та багато років зберігали чудовий контроль над ситуацією і виявляли силу волі. Ви все ще задурені. Що приносило вам задоволення та/або опору, так зване «збудження»? Чи не труїлися ви насправді смертельною отрутою, так званим «руйнуванням»? Це був би чудовий судовий позов згідно з законом про торгівельні марки, але, на жаль, ми не можемо судитися з алкогольними концернами. Чи можемо? Тютюнові корпорації теж колись гадали, що перебувають у цілковитій безпеці.

Якби ви купили пляшку шампанського, а всередині була лише вода, ви її, напевно, не пили б. Якби ви дізналися, що воду отруєно, ви й поготів не пили б її. Але ми сплачуємо 50–70 фунтів за пляшку, у якій, ми точно знаємо, міститься отрута, і випиваємо її, а потім ще говоримо про себе як про розумних, цивілізованих людей. Могутня річ – це промивання мозку!

Звичайно, нема чого плакати над молоком, що пролилося. Минуле – це минуле, і з ним уже нічого не поробиш. У принципі, не важливо, чи самі ми робили вибір, чи то були змушені. Проте ми можемо проаналізувати минуле та навчитися на помилках. Важливо те, що ви незабаром зможете чітко вирішити, чи збираєтесь щось робити зі своєю алкогольною проблемою в майбутньому. Але цього разу ви будете себе контролювати та ваша ухвала базуватиметься на ґрунтовних фактах. Для чого ми все ще маємо з’ясувати, що є алкоголь – «збудження» чи «руйнування». Ми вже почали розглядати одну зі складових алкоголізму – алкоголь. Тепер давайте роздивимося іншу складову – алкоголіка. Перед нами -

НЕЙМОВІРНИЙ МЕХАНІЗМ.

Розділ 8

Неймовірний механізм

Чи можете ви пригадати, коли востаннє прокинулися цілком відпочилі після шестигодинного сну, переповнені енергією, безтурботністю, очікуючи на ще один чудовий день на цій планеті? Чи можете пригадати, коли таке востаннє трапилося вранці в понеділок?

Зараз мені вже за сімдесят. Чи можете повірити мені, що саме так я прокидаюся майже щоранку, включно з понеділками? Сумніваюся. Насправді ви, напевно, думаєте: «Як може Аллен Карр просити нас бути об’єктивними та відокремлювати правду від вигадок, коли він сам, вочевидь, переходить усі межі цим благовісним базіканням? Напевно, немає жодної людини в світі, яка б не мала жодних турбот!»

З останнім твердженням я погоджуся. Всі ми маємо проблеми протягом життя, але це не означає, що потрібно проводити весь час, зосереджуючись тільки на них. Тому вони не можуть перешкодити нам прокидатися з почуттям безтурботності. Будь ласка, майте на увазі, що я ніколи навмисно не скажу вам неправди. «Будьте впевнені, гріхи обов’язково вас викриють».[8] Я вірю в це твердження. Якби мене спіймали хоча б на одній брехні, ЛЕГКИЙ СПОСIБ розсипався б як картковий будиночок. Іноді я свідомо дещо перебільшую. Але я роблю це не для того, щоб вас заплутати, а тому, що такий у мене стиль. Як дізнатися, коли саме я перебільшую? Коли я це роблю, то це настільки очевидно, що ви одразу це зрозумієте. Без сумніву, ви могли вирішити, що початок цього розділу – одне з таких перебільшень? Ні. Насправді, я спочатку написав «щоранку». Але якщо в мене всю ніч болітиме зуб, я прокинуся розбитим, сподіваючись, що біль скоро вщухне. Тому я виправив «щоранку» на «майже щоранку». Прикладом явного перебільшення є фраза: «У мене на голові ґуля розміром із футбольний м’яч». Але повернемося до початку цього розділу. Вам буде легко повірити в те, що, наскільки я пам’ятаю, коли я був у полоні наркотичних речовин, я прокидався вранці нещасним і стомленим, навіть після десятигодинного сну, і лежав доти, доки мені не вдавалося виповзти з ліжка назустріч ще одному жорстокому дню. Страшенна ситуація! Невже життя може бути тільки таким? Апогеєм тижня була не суботня вечірка, а недільний ранок у ліжку. Навіть незважаючи на те, що моя горлянка наче вкрита наждачним папером, а в голові наче молоток розтрощив ущент мій мозок. Про що ж я думав, коли ось так лежав?

«Господи! Завтра ж понеділок! Як пережити цей тиждень?»

Вам, мабуть, важко побачити «збудження» в істинному світлі. Навіть знаючи справжнє обличчя алкоголю, ми намагаємося відганяти ці думки доти, доки «за власним бажанням» воліємо залишатися в ямі. Але більшість людей розуміє, що суспільство звикло перебільшувати так звані переваги алкоголю та зменшувати негативний бік проблеми. Однак більшість із нас геть забуває про ще тонше та небезпечніше промивання мозку, якому ми піддаємося від народження. Я маю на увазі всі непорозуміння відносно іншої складової алкоголізму – самого алкоголіка. З народження нам навіювали, що ми якимось чином недосконалі, слабкі й тендітні і що доросла людина постійно втомлена та слабка.

Лежання в ліжку – класичний приклад. Ви впевнені, що ліжко потрібне для сну? Ми знаємо про інші приємні речі, які можна в ньому робити, але просто лежання до них не відноситься. Хворі в лікарні змушені лежати в ліжку і роблять це з тієї ж самої причини, що і я: вони почуваються хворими та млявими. Хіба не дивно, що ми спостерігаємо ці дві ідентичні ситуації в різному світлі? Коли ми хворі, ми не молимося про виграш у лотерею. Все, чого ми прагнемо від життя, – видужати, вийти з лікарні і продовжити насолоджуватися життям. То чому я вважаю таке саме перебування в ліжку в недільний ранок апогеєм всього тижня?

Коли я нарешті визволився зі злиднів наркотичної залежності, я очікував на значне поліпшення фізичного здоров’я та фінансового стану. Я завжди думав про те, що ці переваги дещо втратять блиск, тому що всілякі вечірки без алкоголю та нікотину будуть тепер не такими цікавими. Але понад усе я боявся, що мені не стане мужності та самовпевненості, щоб долати всі стреси та неприємності життя. Я знав, що алкоголь і нікотин вбивають мене, але тільки-но я намагався припинити або скоротити вживання за допомогою вольових зусиль, я одразу ж почувався нещасним. Мені здавалося, що в моєму житті була присутня постійна порожнеча, миритися з якою мені доведеться до самої смерті. Тому я був впевнений, що краще прожити коротше, приємніше та більш хвилююче життя п’яниці та курця, ніж прісне життя непитущого. Я хочу підкреслити, що, якби я дійсно зробив такий вибір, я б дотепер багато пив і курив. Хочу зробити уточнення: мене б тоді вже не було на світі. До речі, під фразою «метод сили волі» я розумію несумісний з ЛЕГКИМ СПОСОБОМ метод.

На щастя, я не зробив такого вибору. Насправді ж найбільші мої здобутки були в мужності, впевненості в собі, самоповазі й енергії. А найбільшим зі всіх було відчуття того, наскільки це прекрасно – жити! Ви, безумовно, чули такий заяложений вислів: «Шкільні роки – найкращі роки в твоєму житті». Так, напевно, думають тільки дорослі. Я пам’ятаю, як мріяв: «Не можу дочекатися часу, коли не потрібно буде вставати та йти до школи кожен день і нудитися там на уроках, які не мають жодного відношення до реального життя. Як це, мабуть, гарно – мати власну домівку та гроші і робити все, що заманеться».

Чомусь сталося зовсім не так. Життя ставало дедалі напруженішим. Але матінка-природа ніколи не мала такого наміру. Для всіх створінь на цій планеті, включно з людьми, найбільш напружений момент у житті – це народження, слідом за яким ідуть дитинство, юність і зрілість, коли основною причиною стресів є не фізичний біль, а сумніви та нездатність адекватно реагувати на ситуацію. Перевірте це на собі. Злегка вщипніть руку й поступово підсилюйте натискання. Ви відчуєте, що можете терпіти досить сильний біль, який не супроводжується ніяким стресом. Так відбувається тому, що ви знаєте причину болю та контролюєте ситуацію. Але якби вас ущипнула інша людина, навіть якби ви знали причину, ви відчуєте стрес задовго до того, коли біль досягне тієї інтенсивності, яку ви відчували в першому випадку. Це відбувається через те, що ви вже не можете контролювати ситуацію. А якщо відносно слабкий біль виникне зненацька, без всілякої видимої причини, рівень стресу буде сильним, тому що ви не контролюєте ситуацію та не знаєте ні причини, ні вірогідної тривалості болю.

Ви коли-небудь дивилися на дітей, які граються, із думкою: «От якби використати всю їхню енергію. У мене б цілий рік була безкоштовна електроенергія та теплопостачання»? Я пам’ятаю, що, коли я був підлітком, буквально розривався від енергії та бігав як очманілий. Тепер мені в це важко повірити, але я пам’ятаю своє задоволення від кожного чергового медогляду, бо вважав: «Ні в якому разі вони не зможуть у мене щось знайти». Але все так швидко змінилося. Старіння почалося, коли мені було трохи більше двадцяти років. Кожен ранок починався з намагань піднятися з ліжка, незалежно від того, скільки я проспав, я постійно відчував утому. У мене не було ніяких хвороб, крім кашлю курця та рідкого похмілля. Я вважав себе досить здоровим екземпляром. Тільки мені бракувало енергії. Кожний вечір я засинав перед телевізором.

Що казали лікарі стосовно моєї постійної апатії? І гадки не маю, я до них не звертався. Це було щось інше, і мені здавалося, що воно раптово зміниться. Я зневажав саму думку про огляд у лікаря. Типовий закон підлості. Коли в мене не було потреби в лікареві, я проходив медогляд регулярно, а тільки-но така потреба з’явилася, я тікав від нього, як від чуми. Дорослість уже не була таким раєм, який я собі намалював. Я розумів, що швидко старію. Потім з’явилися стреси, пов’язані зі створенням сім’ї та вихованням дітей: застави, рахунки, усілякі перешкоди, плюс додатковий стрес через відповідальну роботу. Тому я часто казав своїм дітям: «Шкільні роки – найкращі роки у вашому житті».

Мені навіювали віру в те, що людська раса – неймовірно тендітна. Вагітність, народження, виховання та навчання дітей цілком природні для диких тварин, і вони успішно з цим пораються без допомоги лікарів або наркотичних речовин. Щодо людей, то пологи, так само як і хвороба, потребують госпіталізації. Мати з малюком потребують численних преi постнатальних оглядів та інтенсивного догляду до, під час та після пологів.

Будь ласка, зрозумійте мене правильно. Я не стверджую, що це шкідливо, я просто показую вплив цього на наше самосприйняття. Немовля вважається надзвичайно слабким. Батько тримає його так, наче воно зроблене з китайського шовкового паперу. Але часто в транспортних аваріях саме немовля залишається живим. Шкільні лікарі також вносять свою частку в формування думки про слабкість. Ми маємо кип’ятити пляшечку з молоком для дитини, дезінфікувати туалети та посуд, користуватися милом і зубною пастою. Ми потребуємо імунізації та вакцинації. Ми навіть приймаємо ліки ще до хвороби. Коли я вчився в школі, щоденна ложка риб’ячого жиру і щотижнева доза проносного залишалися обов’язковим ритуалом. Ми вважали лікарів, пігулки та ліки невід’ємною частиною нашого життя та вірили, що без них ми не виживемо.

А як тоді дикі тварини виживають без лікарів та ліків? Ви можете заперечити, що більшість із них гинуть, а деякі види й поготів знаходяться на межі зникнення. Але тварини помирають не від хвороб, а від голоду чи нападів інших тварин. Сьогодні основною причиною їхнього вимирання та скорочення популяції є знищення природного середовища та загальне забруднення планети розумною людиною. А як виживали і процвітали представники людства мільйони років тому, ще до появи переваг сучасної медицини? Як їм вдалося розселитися та підкорити всю планету?

Моя мета полягає не в критиці лікарів та їхніх методик, а у підкреслюванні того, які ми насправді надзвичайно сильні істоти. Я можу з легкістю сказати, який період мого життя був найщасливішим. Це останні років двадцять. Недарма двадцять років тому я відкрив ЛЕГКИЙ СПОСIБ. В чому ж причина? Деякі думають, що причина в тому, що моє відкриття принесло мені багатство та повагу. Будучи на той момент дипломованим бухгалтером та директором Triang Toys, я вже мав статки та повагу. До того як я залишив цю посаду, в мене були ті самі друзі й той самий рівень матеріальної забезпеченості, що і зараз.

Ми схильні вірити в те, що похилий вік та стреси сучасної цивілізації тягнуть нас вниз. Фізично і психічно здорові керівники звертаються до наших клінік зі словами:

Я посідаю дуже відповідальну посаду, і тому я знаходжусь у постійному напруженні. Як я можу розмовляти по телефону без цигарки? А без пари келихів віскі вечорами, які допомагають мені розслабитися, я не зможу справлятися з відповідальністю.

Це частина промивання мозку, яку ми сприймаємо за щиру правду. Західна цивілізація справжні стреси усунула з життя. Більшості з нас не потрібно хвилюватися з приводу того, де роздобути їжу або переночувати. Чому, на вашу думку, ми обираємо такі захоплення, як лижі або стрибки з парашутом? Чи не тому, що зараз ми рідко зазнаємо справжньої небезпеки й тому не отримуємо належного задоволення? Ми не виходимо за межі міста, тому що боїмося нападу диких звірів. Давайте порівняємо це із життям дикої тварини. Кролик знаходиться в небезпеці навіть у своїй норі. Все його життя – змагання за життя. Але йому допомагають адреналін та інші «стимулятори». Він справляється.

Ми теж можемо!

Чому ми відчуваємо стрес, розмовляючи по телефону? Він нас не вкусить і не вибухне в руці. Чому ми плутаємо відповідальність зі стресом? Ми беремо на себе відповідальність, тому що завдяки їй ми процвітатимемо. Більш спокійні посади видаються нам нудними, а тому важкими. Чому всі ці застави та рахунки викликали в мене такий стрес? Я мав хорошу роботу й міг їх оплатити. Я мав прекрасну дружину, четвірку здорових дітлахів, хорошу машину та затишний будинок. Я був дуже щасливою людиною, і життя мені посміхалося. Чому ж я вважав життя таким важким?

Тому що коли ми почуваємося фізично та психічно виснаженими, кротовини перетворюються на гори, незначні затримки – на катастрофи й найменша проблема видається останньою соломинкою, що зламає спину верблюду.

Найважливіша річ у вашому житті – здоров’я. Ще одне кліше, але наскільки воно вірне. Коли ми хворіємо або в нас щось болить, нами володіє одна єдина думка: скоріш одужати. І як швидко ми сприймаємо здоров’я як належне, тільки-но одужаємо. Але я ніколи не цінував надзвичайну різницю між відсутністю хвороби та чудовим самопочуттям. У періоди тяжкого пияцтва та куріння я був здоровим більшість часу, але я забув, як це – випромінювати енергію, тобто просто чудово почуватися через те, що живий! Я гадав, що це відчуття закінчилося разом із юністю.

Це є ще однією ілюзією, якою суспільство промиває нам мозок від народження. Тварини не рахують, скільки їм виповнилося років кожний день народження, та їх не записують в пенсіонери. Якщо ви відчуваєте себе фізично та психічно сильним, тоді ви дійсно можете насолоджуватися життям. У вас у житті можуть траплятися трагедії, вони гіркі, але ви повинні мати сили впоратися з ними. Незначні перешкоди, які зустрічатимуться на вашому шляху, навіть не будуть здаватися проблемами, а просто частиною захопливого життя. Такого поняття, як старість, не існує. Якщо вам пощастило із хорошим здоров’ям та ви відчуваєте радість від життя, то не важливо, скільки вам років – 2 чи 92. Важливо те, на скільки ви себе почуваєте, а не скільки ви прожили. Я почувався дідуганом у 46, а зараз, коли мені 70, я відчуваю себе юним. Ба більше – я з радістю та без усілякої тривоги чекаю на ще щасливіші та захопливіші роки. Тільки єдина різниця між «тоді» і «зараз» полягає в тому, що я перестав себе отруювати. Це було схожим на визволення з наркотичного, химерного, чорно-білого світу страху та депресії у світ сонячного світла, кольору, впевненості, здоров’я та свободи.

Я вважаю цей розділ найважливішим у всій книзі. Головна причина цього в тому, що я хочу, щоб ви припинили або скоротили вживання алкоголю не тому, що він вас вбиває, руйнує ваше життя та коштує вам статку. Найголовніше, мені хотілося б, щоб ви це зробили з егоїстичних спонукань, тому що

ВИ БУДЕТЕ НАСОЛОДЖУВАТИСЯ ЖИТТЯМ ПОРІВНЯНО БІЛЬШЕ!

Перешкода, яка заважає нам вирішити нашу алкогольну проблему, – це віра в те, що, якщо навіть ми досягнемо мети, якість нашого життя значно погіршиться. Тяжко повірити в цей факт, але насправді все буде достоту навпаки!

До 50 років я зазнавав фізичної та моральної слабкості. Друзі та колеги гадали, що я мов гібралтарська скеля. Я почувався впевненим і хоробрим тільки тоді, коли зі мною були фляжка та цигарки. Без них я був, як Самсон без волосся. Я дійсно вважав, що саме вони становили мою мужність і самовпевненість, тому краще було померти, ніж обходитися без них. Але також я розумів, що з ними я скоро помру. Навіть ця думка не змушувала мене їх покинути. Я не міг обманювати себе щодо своїх фізичних сил. Коли я згадую, що третину сторіччя я провів, поступово та систематично отруюючи свій організм, я щоразу дивуюся, як я чудом пережив таке довге добровільне самокатування. Це наштовхнуло мене на думку про те, яким могутнім та складним механізмом є людське тіло.

Чи вважаєте ви тигра чи слона слабкими тваринами? Звичайно ні. Але обидва ці види знаходяться під загрозою вимирання. Людське тіло зроблене з того самого матеріалу, тільки забезпечено значно більшим мозком. Якщо я попрошу вас підняти ліву руку, ви можете на мить затриматися, думаючи яка з ваших рук – ліва, але це не здається вам складним. Насправді більшість собак можна натренувати робити так само. Але уявіть собі, що треба примусити один мільйон людей одночасно підняти ліву руку. Навіть із сучасними засобами зв’язку шанс на успіх дорівнює нулю. Однак приблизно стільки ж «учасників» задіяні у виконанні найпростіших дій, наприклад чуханні носа. Ваше тіло складається з мільярдів клітин, кожна з яких – окремий елемент, але працює тільки при повному зчепленні з іншими. Ви думаєте, що можете чистити яблука, читати газети, грати в карти або відповідати по телефону? Звичайно ж можете. Жодне з цих завдань не важке. Але чи змогли б ви виконати хоча б одне з них, якби спробували зробити їх одночасно? А ті мільярди клітин, котрі забезпечують нашому тілу можливість виконувати десятки неймовірно складних завдань, це роблять одночасно протягом усього життя.

Спите ви чи ні – ваші легені продовжують вдихати кисень, серце – перекачувати той самий кисень та інші речовини по кровоносній системі в ті органи, які їх потребують. Ваш внутрішній термостат тримає температуру тіла на належному рівні. Ваш організм продовжує перетравлювати їжу, всмоктуючи необхідні енергетичні та поживні речовини й виділяючи відходи. Ваша імунна система веде нескінченну боротьбу із захворюваннями та інфекціями.

Усі ці функції виконуються автоматично та не потребують з нашого боку ніякого свідомого зусилля, тому ми вважаємо це за належне. Однак нам не такі важливі технічні деталі, як те, щоб ви відчули всю неймовірну витонченість і складність людського організму. Насправді людський організм – найефективніший у світі механізм виживання – вінець творіння. Він у мільйони разів складніший за найсучасніший комп’ютер чи космічний корабель.

Можливо, ви вважаєте, що ми є результатом Великого вибуху, за яким йшли слідом мільярди років природного відбору та еволюції. Можливо, ви вірите в те, що ми створені неземним розумом, а можливо, в те, що еволюція – процес розвитку, за допомогою якого цей великий розум за мільярди років створив все суще на Землі, подібно до того, як людина, почавши з найпростішого колеса, створила легендарний роллс-ройс.

Насправді не так важливо, у що саме ви вірите. Ви можете взагалі ні в що не вірити. Але відкрийте свою свідомість… і очі. Людство – це факт. Ми не створили себе самі, ми є продуктом трьох мільярдів років спроб та помилок. Ми являємо собою виріб матінки-природи. Кожна природна інстинктивна функція, якою ми володіємо, зроблена задля того, щоб гарантувати те, що ми виживемо, подобається це нам чи ні. Кожний, хто по своїй тупості надумає заперечувати трьом мільярдам років підтвердженого існування розуму, не має права називати себе «людиною розумною».

Людство звершило неймовірні подвиги, особливо у сфері сучасної медицини. Перша пересадка серця відбулася не так вже й давно. Зрозуміло, що нам досі важко в це повірити. Порівняйте це з радістю юнака, який навчився замінювати пошкоджений мотор у своєму мотоциклі. Для нього це теж досить велике досягнення. Але він ні в якому разі не зміг би сам виробити сталь та інші матеріали, зробити деталі та самостійно зібрати з них такий двигун. Адже багато поколінь минуло, перш ніж накопичені знання та технології дозволили людству створити мотор для мотоцикла. Але в порівнянні зі складністю пристрою однієї клітини навіть найбільші досягнення людства виглядають грубою сокирою печерної людини. Незважаючи на всі свої знання та досягнення, людство не зможе створити хоча б одну живу клітину. Не плутайте це із сучасними досягненнями в області клонування. Це не творення. Людина клонувала квіти, рослини та овочі тисячі років. Це називається «живцюванням». Не дивно, що клітини тварин можуть давати такі самі результати.

Проблема в тому, що ми не можемо звернутися прямо до матінки-природи. Тому ми змушені довіряти вказівкам експертів-людей. Це цілком природньо, коли ви потребуєте поради щодо машини чи комп’ютера. Комп’ютер створено експертом-людиною. Але ви ні в якому разі не дозволите своїй ручній мавпочці ремонтувати свій комп’ютер – результат буде очевидним і катастрофічним. Хіба такий сам принцип не діє, коли людина втручається в щось настільки складне та витончене, як людський організм? Будьте дуже обережні, перш ніж скористаєтеся порадами змінити функціонування людського організму. Якщо вони суперечать матінці-природі, прислухайтесь до поради справжнього спеціаліста!

Але ж ви щойно казали, що ми не можемо просто звертатися до матінки-природи!

Це дійсно так, але ми можемо її слухати. Вона говорить до нас з моменту нашого народження. Ми в такому благоговійному захваті від свого розуму та технологій, що перестали слухати її. Наші очі та свідомість закриті. Це правда, що сучасна наука дійсно багато дізналася про функціонування людського організму. Один видатний науковець нещодавно порівняв це із створенням просіки у величезному лісі. Що більшою стає просіка, то більшим стає горизонт для дослідження. Існування ДНК – відносно нещодавнє відкриття. Воно може розкрити одну таємницю, але створити тисячу інших. Кожен ген тепер – окрема таємниця, яка ще потребує відкриття.

Я пишу ці рядки біля вікна, з якого відкривається мальовничий краєвид. Прямо наді мною піднімається могутній дуб. Дуб – це втілення краси та сили. «Серце дубу – наші кораблі».[9]

Однак, як і більшість чудес природи, я сприймаю його як належне. Важко уявити, що він виріс з малесенького жолудя, що впав на землю. Ніхто його не поливав і не підживлював добривами, але він виріс у прекрасний храм, сильніший, кращий та стійкіший за будь-що, зроблене людиною. Він простояв тисячу років і щороку не тільки породжував тисячі жолудів, щоб забезпечити подальше існування свого роду, але й давав притулок та їжу тисячам живих істот. Це ж справжнє диво! Дивно, але мій словник визначає слово «диво» як «надприродне явище», а слово «надприродний» як «той, що знаходиться за межами сил та законів природи». Як на мене, процес, завдяки якому з жолудя з’явився цілий дуб, насправді дивовижний! Це тому, що я простий смертний. Але насправді в цьому немає нічого надприродного й нічого, що знаходиться за межами сил та законів природи. Навпаки, це один із класичних прикладів законів природи. Але я ж казав, що ніхто його не поливав і не підживлював добривами? Знову на моїх очах з’явилися шори! Матінка-природа надавала йому сонячне світло, дощ та необхідні поживні речовини. Для нас це диво, а для неї – звичайна справа. Що може краще проілюструвати те послання, яке я хочу до вас донести, ніж згадане словникове визначення? Звичайно, диво – це подія, яка знаходиться за межами сил та законів природи, а отже, поза розумінням людини. Я вже казав, що вважаю цей розділ найважливішим у книзі.

Напевно, не є збігом і те, що мені найважче всього було його написати. Також я казав, що ЛЕГКИЙ СПОСIБ має багато спільного зі вченням АА. Частина цього вчення в тому, що алкоголіки не мають достатньої сили, щоб самотужки позбутися демона алкоголізму, і тому потребують допомоги вищої сили. Тобто, якщо я кажу, що вищий розум, який створив нас, – це Господь, то ми маємо молитися йому, прохаючи допомоги та дякуючи за неї? Якщо ви побожний, то неодмінно моліться. Але моє послання не в цьому. Вам не потрібна релігійна віра. Вас створила природа. Не важливо, чи виникла вона завдяки збігу обставин, чи була створена вищим розумом.

Зараз мені важко повірити в те, що я так довго залишався сліпим і самовпевненим. Довгі роки мене оточували дива природи, але я заперечував існування розуму, який створив ці дива. Як я міг вважати себе освіченою та розумною людиною, якщо нехтував порадами того розуму, який створив мене? Найцінніше джерело порад та інформації, яке ми маємо, – наші природні інстинкти. Я неймовірно вдячний матінці-природі за те, що вона вже забезпечила мене усім, що мені потрібно, щоб залишатися живим і насолоджуватися життям. Зараз я говорю про найвеличніше з усіх створінь, про

НЕЙМОВІРНИЙ МЕХАНІЗМ.

Наркотична залежність дійсно зростає у наш просвітницький вік. Це непокоїть суспільство в цілому, а особливо батьків. Експерименти із «сухим законом» довели, що перекриття джерел постачання зілля не вирішує проблеми. Проституція вже достатньо показала, що джерело не зникає від того, що його визнають незаконним, а навпаки, від цього тільки зростає попит на нього. Воно стає забороненим плодом.

Ми не тільки не сприйняли урок сухого закону, але й, здається, нічому так і не навчилися з часів Адама і Єви. Деякі експерти навіть підтримують легалізацію таких наркотиків, як конопля та героїн. Вони дійсно вірять у те, що юнаки потрапляють до цієї пастки просто через заборону батьків і простим рішенням проблеми буде зробити сильні наркотики легальними. Як же це очевидно! Чому я раніше про це не думав? Якщо ми легалізуємо, наприклад, героїн, ситуація буде розвиватися так само, як і з алкоголем: усього 90 % населення потраплять до героїнової пастки! Чому б так не зробити? Чому б не просто легалізувати героїн та коноплю, але й заохочувати наших дітей їх уживати, як ми звикли робити це з алкоголем і ще не так давно робили з нікотином?

Звісно, ми намагаємося втримати наших дітей від падіння до наркотичної пастки. Я також радив своїм дітям вчити правила дорожнього руху «Кодекс зеленого хреста».[10] Якби я тільки знав, що це спричинить з їхнього боку бунт проти мене і вселить непереборне бажання кинутися під перший-ліпший автобус. Причина, через яку так звані експерти пропонують таку нісенітницю, у тому, що вони і гадки не мають про те, як втримати юнаків від потрапляння до наркотичної пастки, і в тому, що вони не розуміють, як вона працює.

Насправді нічого не змінилося. Алкогольна пастка сьогодні така сама, як і того дня, коли ми з вами до неї потрапили. Вона складається з трьох елементів мозкопромивання. Перший полягає в тому, що людський організм і розум слабкі та недосконалі й потребують сторонньої допомоги для того, щоб насолоджуватися життям та мати можливість впоратися зі стресом. Так народжується віра в те, що ми потребуємо допомоги сторонніх хімічних речовин, які б компенсували цю недосконалість. Другий елемент мiститься в тому, що алкоголь компенсує цю ілюзорну слабкість та недосконалість. Напевно, буде смішно, але саме алкоголь їх створює. І третій елемент полягає в тому, що нам навіяли, що ми розумніші за той розум, який нас створив. Яка жахлива самовпевненість!

Ось тому цей розділ найважливіший! Будь-який бізнесмен знає, що коли попит на його продукт вщухає, можна рекламувати товар до нескінченності, але попит на нього не підніметься. Упевненість у тому, що ми слабкі та недосконалі, створює нашу жадобу до алкоголю, а хибна думка про те, що алкоголь компенсує цю слабкість і недосконалість, примушує нас почуватися залежними від нього. Найбільш вдале шахрайство засноване на справжній потребі чи жадобі та на їх ілюзорному задоволенні. Це все одно що продати милицю, поїдену личинками, людині зі здоровими ногами. Але якщо ми не задовольнимо потреби, залишиться порожнеча: у цьому й полягає різниця між лікуванням та одужанням.

Мій найновіший ноутбук – дуже майстерна та складна машина. До того ж він досить ламкий. Першого ж дня хтось розлив на нього склянку з водою і частина її потрапила на клавіатуру. Я одразу ж її ретельно протер. Але все одно вода потрапила всередину і машину довелося ремонтувати. Безумовно, такий механізм, як людський організм, набагато складніший, а тому має бути ще більш ламким. І нам промивають мозок так, що ми в це віримо. Але повернімося до фактів. Понад третину сторіччя я свідомо заливав у горлянку ту саму липку отруту разом з іншими отрутами в набагато більших кількостях. І я не тільки залишився живим, мені навіть не знадобився ремонт. Мені пощастило, але багатьом – ні. Ви, напевно, такі самі щасливчики, інакше б не читали цю книжку.

Перечитайте ще раз перший абзац цього розділу.

Це не благовісництво і не перебільшення. Чи не бажаєте ви почуватися так само? Ваше тіло неймовірно сильне, як і ви самі. Ви – самодостатні. Людський мозок, що контролює людське тіло, – один з найвитонченіших механізмів на планеті. У ньому започатковано кожну речовину, кожен інстинкт, кожну складову, які необхідні для здорового, щасливого й довгого життя. Ми маємо неймовірно складну систему раннього попередження. Якщо у вашій машині вмикається індикатор рівня палива, ви вирішуєте цю проблему, виймаючи цей індикатор? Якщо освітлення часто вибиває пробки, ви будете забивати в них цвях, щоб не вилітали? Такі дії, може, і вирішать проблему на короткий час, але індикатор та пробки були попередженнями безпеки, і така ваша поведінка призведе не до вирішення проблеми, а гарантуватиме катастрофу. Проте сучасна медицина базується на ліках, які усувають симптоми хвороби, а не причину.

Коли я був молодим, я часто страждав від запорів, які згодом спричинили геморой. Він був джерелом сильного болю та хвилювань у моєму житті. Лікар прописав мені ліки від запору та різні відвари від геморою. Чому він не сказав, що запори були викликані їжею, яку рекомендує їсти розумна людина, а не матінка-природа? Зрештою, ми не здогадаємося заправити машину дизелем, якщо вона працює на бензині.

Я впевнений, всі ми приймаємо час від часу знеболювальні засоби. По суті, багато людей залежні від них. Але сам біль – не хвороба. Це симптом. Це ваше тіло каже вам, що з ним щось не так. Усування симптомів із тіла може бути таким же небезпечним, як викручування індикатора з машини. Кожен хороший лікар скаже вам, що найбільш сильний та ефективний засіб, який ви маєте для запобігання та лікування хвороб, це ваша імунна система. Усуваючи симптоми, ви вражаєте свою імунну систему. Без вашого повідомлення про пожежу пожежники не приїдуть.

Також я хотів би, щоб мій лікар сказав мені, що мій організм не створений для хвороб і що більшість проблем, щодо яких я з ним консультувався, можна було б усунути, змінивши стиль життя. Напевно, найсильніший удар поступового отруєння нашого організму припадає не на печінку, а на імунну систему, яка вже не може більше існувати нормально. Це схоже на навмисне прищеплення собі вірусу СНІДу.

Якщо вам доводилося керувати автомобілем у густий туман вдень, ви повинні знати, що це страшніше, ніж їхати на найвищій швидкості. Ви уявляєте собі, наскільки жахливіше летіти на аероплані вночі над горами в густий туман? Навіть із приладами, що повідомляють висоту, швидкість та напрямок, – це страшне випробовування. Зрозуміло, що потрібно летіти достатньо швидко, щоб не втратити висоту. Якщо альтиметр показує, що ви знаходитеся на висоті 600 метрів, а ви пролітаєте над гірським кряжем, висота гір у якому сягає 1200 метрів, чи будете ви швидко перенастроювати альтиметр, щоб він показував висоту в 1500 метрів? Звичайно ж ні. Навіть найбільший ідіот на світі цього не зробить.

Але точнісінько так ми робимо, коли вживаємо алкоголь та подібні речовини. Я не можу занадто наголошувати на тому, що наш організм контролюється мозком, який є найскладнішим з усіх механізмів на Землі. Матінка-природа наділила нас почуттями та інстинктами, єдина мета яких – забезпечити наше виживання, хочемо ми того чи ні. Як і у кролика, в нас є адреналін та інші речовини, які наш організм виробляє автоматично – тоді, коли ми цього потребуємо та саме в тій кількості, якої ми потребуємо. Втручатися в свої інстинкти та почуття означає домагатися лиха чи катастрофи: це так само доречно, як змінювати показники висоти на приладах. Пізніше я поясню, яким чином алкоголь впливає на почуття і створює ілюзію задоволення або підтримки.

Напевно, ви думаєте, що порівняння із польотом у тумані – перебільшення. Але саме тому в нашій мові є такі вислови, як «п’яний в дим» або «п’яний в устілку». Подивіться на це з іншого боку. Уявіть собі, що ви народилися повністю сліпим та глухим, без жодних відчуттів смаку, запаху чи дотику. Як вам безпечно перетнути дорогу? Навіть якщо хтось візьме вас за руку, щоб допомогти, ви про це не будете знати. Ви гадаєте, що буде доречним летіти в тумані взагалі без приладів? Без відчуттів ми б летіли по життю, мов крізь непрозорий туман. Наші відчуття є тими інструментами, від яких ми цілком залежимо. Приймати речовини, які б забезпечували правильну роботу якогось із наших почуттів, було б безглуздим. А приймати натомість отрути, які спричиняють звикання, – величезна дурість.

Алкогольна пастка схожа на прекрасний сад, в якому блукає юнак, котрий не хоче піти звідти й залишається в ньому роками, доки не довідається, що не тільки фрукти й овочі повільно отруювали його, але й сам сад – складний лабіринт, з якого можна вийти тільки тим самим шляхом, по якому ми до нього потрапили. Якщо він простежить свої сліди, це йому дуже допоможе. Давайте в цьому розберемось.

ЯК МИ ПОТРАПИЛИ ДО ПАСТКИ?

Розділ 9

Як ми потрапили до пастки?

Ці обставини в кожного були різними, але принцип той самий. Багато з нас, будучи дітьми, під час вечірок крадькома робили маленькі ковточки, але переважно почали випивати більш серйозно під час великого перевороту в юнацтві – коли ми з щасливих і веселих дітлахів маємо перетворюватися на серйозних і відповідальних дорослих. Раннє дитинство зазвичай приносить не менше стресів, ніж доросле життя. Але ми переживаємо його без потреби в прийманні наркотичних речовин. Поспостерігайте за вашими маленькими дітьми, які потрапляють на вечірку з приводу дня народження. Вони сором’язливі та стримані. А за півгодини вже верещать від захвату. Вони дуже щасливі, і їм не потрібнi алкоголь, нікотин та інші сторонні речовини для того, щоб досягти такого щастя. Насправді це прекрасно – відчувати радість від того, що ти живий. Навряд чи знайдеться багато задоволень, які приносять стільки ж радості, скільки сміх і радість інших людей – дітей або дорослих. Сміх дуже заразливий.

Ще до того як ви стаєте дорослими, промивання мозку вже набуває сили. Я вважаю його страшенним у наші дні. Юнаки, здається, шукають якоїсь опори чи підтримки, нібито матінка-природа наділила нею всіх істот на планеті, крім них самих. Нібито вона пропустила якусь життєво важливу складову. Важко звинувачувати в цьому молодь, яка живе культурою швидких рішень, яка довіряє технологіям більше, ніж природі.

Індустріальна революція була покликана полегшити життя людини за допомогою наукових досягнень, але насправді відбулася перестановка ролей і, подібно до Франкенштейна з його чудовиськом, ми стали рабами створених нами ж технологій. Ми – жертви нашого власного інтелекту. Він відрізняє нас від решти тварин. Інтелект створив велосипед-тренажер для витрачання тієї енергії, яку ми не використовуємо на наших сидячих роботах. Ми можемо заробляти багато грошей, щоб витрачати їх на пристрої на зразок телевізійних пультів дистанційного управління, для того, щоб ми спокійно могли дивитися телевізор сидячи. Ми перетворюємося та лінивців, які мають сонячними днями ходити в спортивні зали й там їздити на велосипеді, який не рухається з місця.

Сьогодні ми не можемо з’їсти щось, не перевіривши, чи воно не генномодифіковане або отруєне інсектицидами. Ми відкриваємо нові хвороби, від яких не знаємо лікування. Туберкульоз та малярія знову роззявили свої огидні пащеки. Ми забруднюємо ріки, озера, землю, моря і навіть саме повітря, яким дихаємо. Ми відповідальні за діри в озоновому шарі та за глобальне потепління; ми виловлюємо забагато риби та розорюємо забагато земель; перетворюємо орні землі на пустелі, винищуємо тропічні ліси, виснажуємо корисні копалини та важливі мінерали й хімічні сполуки, ставимо інших створінь на межу вимирання та перенаселяємо планету до рівня, який вселяє тривогу.

Нам у спадщину дісталася прекрасна планета, яка потребувала три мільярди років, щоб досягнути такого рівня розвитку, з екосистемою, що породила таку неймовірну кількість різних видів і забезпечила їм життя та процвітання. Складається враження, що ми одержимі прагненням менш ніж за 200 років перетворити Землю на забетоновану пустелю. Незважаючи на весь технологічний прогрес, ми не знищили хвороби та голод. Навпаки, ми винайшли зброю настільки могутню та небезпечну, що навіть боїмося застосувати її проти наших ворогів. Ось таку спадщину отримають від нас наші діти: світ, сповнений насиллям і залежністю від наркотиків.

Цивілізованій людині насправді мало чим пишатися. Дійсно, ми позбавили світ від багатьох страхіть. Високий рівень дитячої смертності позаду, принаймні на Заході. Але кількість людських страждань, здається, не зменшується, тому що технічний прогрес, який усунув одні проблеми, одночасно сам став причиною виникнення інших. Надмірне вживання антибіотиків призвело до нечуваних мутацій тих хвороб, які вони повинні були лікувати.

У нас є багато того, чого не було в наших предків: психіатри, більші та кращі поліцейські загони. Ми маємо їх тому, що вони нам необхідні. Ми самі створили цю потребу. Сучасна людина власноруч розбиває цеглиною вікно, щоб продати собі сигналізаційні пристрої. Більшість з нас живе в надто великих і заселених містах, але ми стаємо дедалі ізольованішими та відлюдькуватішими. А все тому, що ми винайшли ліки проти депресії та стресу від життя у великому місті.

Нам мало доводити до крайнощів самих себе – ми підштовхуємо до цього своїх дітей. Освіта перестала бути засобом досягнення мети й перетворилася на самоціль. Інакше навіщо нам скорочувати екзамени, що оцінюють знання, здобуті за три роки, до трьох годин і бути впевненими в тому, що учень не використає 90 % зі здобутих знань? Це в разі, якщо він добереться до екзаменаційної аудиторії без нервового зриву.

І для чого все це? Щоб наші діти змогли дозволити собі стати більш залежними від технологій, ніж ми? Навіть ті, хто здають екзамени на «відмінно», не мають гарантії, що знайдуть відповідну роботу. Незважаючи на весь наш інтелект, ми єдині істоти, які вміють плакати, і єдині, хто робить своє життя настільки жалюгідним, що свідомо приносить в жертву найбільш могутній інстинкт, що його дарувала нам матінка-природа, і самі себе позбавляємо життя.

Також змалечку нам промивають мозок, щоб ми повірили в те, що слабкі й ніжні і що повністю залежимо від ліків, а алкоголь принесе нам задоволення та стане опорою. Як ми взагалі можемо піддавати сумніву таке замилювання очей у юнацтві?

Напевно, все, що нам кажуть, – правда. Інакше всі інші не приймали б таблетки від нервових зривів або для того, щоб заспокоїтися чи заснути, а 90 % із них не пили б, якби це не допомагало. Що з того, що вони кажуть нам, що їздити на мотоциклах небезпечно? Адже від цього ми не припиняємо на них їздити.

У будь-якому разі ці загрози не змушують їх припинити пиячити, і вживають вони спиртне в таких кількостях, які ніяк не можна назвати помірними! Однак вони кажуть, що вживання алкоголю легко контролювати й це тільки одна з його незліченних переваг. Ви помічали, що люди, які так кажуть, завжди живуть ілюзіями, у які вірять?

Було б дивом, якби ми якоїсь миті не спробували свій перший алкогольний напій. Привід або причина, завдяки яким ми його куштуємо, не мають ніякого значення. Але перший алкогольний напій – найскладніша частина алкогольної пастки: він має огидний смак. Підліток, який куштує перший у житті кухоль гіркого пива, подумки вигукує: «Навіщо ж мені було пити цю погань? Краще б я випив лимонаду!» Але лимонад – для дітей, а пиво – для дорослих. І має огидний смак. Тому юнак не боїться звикнути до цього напою.

Ось що запускає пастку в дію. Муха б не продовжувала їсти нектар, якби він мав огидний смак. Це тому, що муха діє інстинктивно. А ми – розумні, раціональні люди. Як нам змогли настільки промити мозок, що ми віримо, що дорослі п’ють заради смаку? Чому треба з цим сперечатися? Треба запитати їх самих. Зрозуміло, що дядько Тед п’є не для того, щоб кожен вечір доводити себе до несвідомого стану. Це просто неприємний побічний ефект, який він вирішив стерпіти, тому що напій має такий чудовий смак. Чому ж тоді наші батьки випивали пляшку вина за обідом у ресторані? Безумовно, вино – це розкіш і повинно мати розкішний смак. Якби той перший алкогольний напій мав смак нектару, спрацювала б застережна сирена, яка б підтвердила причину морального падіння дядька Теда. Але ми ніколи не звикнемо до відвару з огидним запахом та смаком! Усі страхи впасти слідом за дядьком Тедом тепер ущухли.

Напевно, найбільш жалісний аспект алкоголізму полягає в тому, як сильно ми намагаємося стати залежними від алкоголю. На щастя, ми можемо спростити це завдання й почати зі вживання більш смачних напоїв, таких як: шанді (суміш звичайного пива з імбирним), сидр, портвейн, солодкий херес. Потім ми перейдемо до пива, вина та інших міцних спиртних напоїв. Вже недалеко до того моменту, коли пиво смакуватиме так звично, що ми будемо дивуватися, як раніше могли пити такі дитячі пустощі, як лимонад. Звичайно, ми маємо розводити міцні напої, перш ніж навчитися пити їх чистими. Тоді ми будемо почувати себе міцними, особливо якщо зможемо випивати склянку в один ковток, як Джон Вейн або Клінт Іствуд. І ще міцнішими, якщо не поморщимося при цьому. Я чув про студента Оксфорда, який міг випити кухоль пива за дві секунди, та ще про одного, який випивав півтора літра настоянки за дві хвилини та не блював після цього. Не дивно, що Оксфорд – храм науки, який поважають у всьому світі. Істина у вині? Чорта з два! Що більше вина, то менше істини. Перш ніж ви це дізналися і змогли зробити свідомий висновок із цього приводу, вживання алкоголю стало нормальною частиною вашого життя. Ви не уявляєте собі вечірки чи походу на дискотеку без алкоголю. Крім тих випадків, коли ви за кермом. Але чи не помічали ви, що тільки-но ви звикаєте до міцнішого напою, кількість, яку випиваєте, теж зростає і тому збільшується різноманіття вечірок, на яких ви п’єте? Звісно, ми не винні в такому прогресуванні.

Коли я тільки почав грати в гольф, після гри я одразу ж ішов прямо додому – на недільний обід. Поки одного дня не почув:

«Ти що, не збираєшся купувати мені випивку? Ну давай, не будь таким нетовариським. Як-не-як, а гроші ти у мене виграв».

Мені ледве вистачало грошей на гру в гольф, не кажучи вже про пригощання старого дурня. Але як може початківець не надати значення такому проханню, особливо якщо старий дурень – капітан клубу? Тим паче він, напевно, образився б, якби я відмовився від його пригощання у відповідь.

Не пам’ятаю, як я ухвалив свідоме рішення, але скоро стало звичним залишатися після кожного матчу, щоб випити по одній. А потім вже по дві і по три. Я час від часу залишався на одну чи дві партії у більярд. Зрештою, навіщо йти додому? Їжа охолоне і стане несмачною, і я можу обійтися без всього цього базікання після напруженого тижня в офісі. Напевне, дядько Тед не був таким поганим, яким я його змалював. Цілком можливо і навіть вірогідно, та що там, безсумнівно, тітка Мейбл доводила його до пияцтва.

Узимку, перед партією в гольф, я почав приєднуватися до деяких членів клубу, щоб пропустити одну-дві скляночки бренді – ну ви розумієте, щоб кров швидше побігла. І, звісно, скляночки були чималенькі, і, безумовно, ми продовжили дотримуватися цiєї ж звички влітку. Якщо я грав раунд особливо погано, я радо випивав у пабі навпроти ще одну або навіть дві склянки бренді. З якоїсь причини скоро мені стали видаватися невдалими всі раунди. Я не міг зрозуміти, чому. Я звик вигравати досить багато змагань, тільки-но приєднався до клубу. Деякі хлопці постійно носили при собі фляжку. Я пообіцяв собі ніколи так не робити. Для мене фляжка символізувала перший крок до алкоголізму. Але дочка подарувала мені таку фляжку на день народження. Красива, срібна, з моїми ініціалами на боці. Я не міг образити її та не скористатися подарунком. Насправді вона виявилася дуже корисною, майже як комп’ютер. Я не знав, як раніше я без неї обходився. Красива, але трохи замала. Вважалося чемним пускати таку фляжку по колу. Дивно, але деякі молоді гравці такої не мали, а ті, хто мав, не використовували її так вільно, як я свою. Я не випивав багато, як ви розумієте, я просто був щедрим від природи. Тому, напевне, саме через це пустою ставала саме моя фляжка.

Я вирішив проблему й купив більшу за розміром.

Коли я тільки приєднався до клубу, я зневажав таких старих дурнів. Це були брутальні, дратівливі, сердиті дідугани, з великими червоними носами та з затьмареними червоними очима, які сиділи й тягнули своє віскі з содовою. Найбільшим досягненням року для них було впіймати офіціанта на тому, що він підливав у склянку Teacher’s замість Bell’s чи навпаки. Узагалі, вони робили стільки шуму, що іноді здавалося, що він їх отруює. До речі, якщо подумати, так воно і було.

Мені не спадало на думку, що поступово я сам перетворювався на такого старого дурня.

Поки це все коїлося, випивка стала настільки звичною частиною мого життя, що вийшла за межі вечірок. Я звик обідати в затишному кафе, яке пропонувало чудову їжу за дуже помірними цінами. Я не пам’ятаю, коли вирішив поміняти його на переповнений бар, у якому я отримував кухоль пива та черствий сандвіч, але саме так я і робив. Я не пам’ятаю, коли вперше випив із колегою, перш ніж піти додому, і як та чому це перетворилося на щоденний ритуал.

Мій шлюб не міг витримувати такої напруги. Чи я пиячив тому, що жінка чіплялася до мене, чи вона чіплялася тому, що я пив? Зараз я цього вже не розумію, тому що я вже врятувався з цієї пастки. Але тоді я не мав сумнівів з приводу того, хто саме винний. Зрештою, у цьому я не відрізнявся від жодної нормальної людини. Я не пив в офісі, але обід поступово починався все раніше та тривав усе довше. І час від часу я пропускав одну чи дві маленькі чарочки, перш ніж іти додому, але тільки в тому разі, коли день здавався мені дійсно кепським. Але ні в якому разі ніхто не міг назвати мене алкоголіком. Я пив більше, ніж звичайно, язик у мене заплітався, але я ніколи не напивався до нестями та не качався по підлозі. Насправді все було навпаки. Я міг випити досить багато, і це на мене ніяк не впливало. Я не втратив роботу й не розтрощив машину. Усе, що наведене вище, – моя історія. Але не так важливо, чи проводили ви дозвілля за грою у дротики, футбол, більярд або просто за столом із друзями в пабі. Навіть не важливо, чи була ваша робота успішною або ж рутинною, тому що алкоголь однаково допомагав і від стресу, і від нудьги. Якою б не була ваша історія, вона рухалася в одному напрямі. Як для мухи в cараценії є тільки один напрям – вниз. Ефект від отруєння накопичувався. Разом із тим, як ми збільшували споживання алкоголю, ми ставали старшими й не такими здоровими, як раніше. Усі ці фактори призвели нас до того, що я називаю

КРИТИЧНОЮ ТОЧКОЮ.

Що є критичною точкою? Це той момент, коли муха вже наситилася і нектар починає викликати в неї нудоту, тому вона хоче полетіти геть, але раптом виявляється, що не може. Ви досягаєте стадії, коли родина та друзі починають натякати вам, що ви забагато пиячите. Можливо, керівник звернув увагу на те, що якість вашої роботи після обіду гірша за ранкову. Може, ви помітили, що хтось поморщився, коли відчув запах у вас із рота. А може, ви розтрощили машину. Ви все ще не можете назвати себе алкоголіком, але не можете заперечувати той факт, що забагато п’єте. Отже, настав час довести, що ви казали правду друзям, родині і собі: ви повністю контролюєте ситуацію. Як це довести? Скоротити вживання спиртного.

Насправді немає значення, чи скорочуєте ви число підстав випити, чи кількість випитого, чи все одразу. Сталося дещо важливе. До цього часу ви пили стільки, скільки заманеться, та тоді, коли заманеться. Логічно припустити, що рівень уживання алкоголю спричинив вашу проблему і ви автоматично не захочете пити стільки, скільки звикли. Звичайно, тільки частина вашого мозку не захоче. Тому ви й вирішили скоротити. Так само було і зі мною. Але чи означало це, що я більше не хотів грати в гольф у неділю? Звичайно ж ні! Гольф був єдиною розвагою, яка в мене залишилася, окрім куріння.

Чому ж тоді я просто не перестав пити під час гри в гольф? Тому що я не уявляв собі гольфу без випивки. Це як гра в дротики без пива, або іподром без шампанського, або вечірка без випивки. Тоді чому я не став пити менше на цих заходах? Мабуть, як і ви, я намагався, і не раз, але це не спрацьовувало. Після пари склянок усе втрачало найменший сенс. Я казав собі: «Мені потрібно випити, ще одна чарка – і я стану іншою людиною». Так і було. І ця інша людина потребувала ще однієї чарки. Де б я не опинявся, я не бажав сидіти й перейматися з приводу того, скільки мені потрібно випити. Як можна отримувати насолоду таким чином?

Бачите, у чому річ? Та частина вашого мозку, яка змушує вас пити стільки, скільки ви бажаєте, і тоді, коли ви цього бажаєте, не змінюється тільки тому, що інша частина зараз вважає ваше пияцтво проблемою. Кожен знає, що дієта робить їжу в десятки разів більш приємною. Алкоголь – це наркотик. Як я поясню пізніше, їхня природна сутність у тому, що їх хочеться все більше й більше. Доки ви не досягли критичної точки, ваше пияцтво не було проблемою або принаймні ви не вважали його нею. А тепер ви бачите в ньому проблему. Вона, в свою чергу, спричиняє стрес. Як зменшити стрес? Правильно, випити чогось міцного. Коли лікар каже п’яниці, що той не доживе до наступного дня народження, якщо не покине пиячити, п’яниця робить дві речі: перша – урочисто присягається, що покине пити, друга – негайно пропускає чарочку в найближчому барі, щоб отямитися від шоку. Якщо лікар сказав таке хронічному алкоголіку, який намагався, але все ж не зміг покинути пити вже багато разів, то він насправді каже йому правду. Тому той одразу ж і йде в найближчий бар, щоб напитись як хлющ.

Тільки-но п’яниця зрозуміє, що пияцтво викликає проблему, він одразу отримує дві проблеми замість однієї. Коли він п’є, він почувається винуватим і жалюгідним, а коли не п’є – незадоволеним і жалюгідним. Я називаю це «критичною точкою», тому що одночасно людина і п’є забагато, і не може випити стільки, скільки бажає. Не можна сказати про це краще, ніж сказали АА:

Це ускладнюється непереборним жаданням до того, що може тільки погіршити прояви фізичного страждання, нераціональної поведінки та посилення самотності.

Що більше зусиль робить муха, то сильніше застрягає у пастці. Так само що більше алкоголік намагається себе контролювати, то більш дорогоцінним стає його задоволення, більш могутньою здається підтримка і більш залежним він почувається. Щоб контролювати вживання, він використовує силу волі й дисципліну. Не важливо, наскільки вольовим він є, зрештою він помічає, що почав випивати ще більше, ніж до того, як вирішив скоротити пияцтво. Після декількох невдалих спроб скоротити вживану кількість спиртного алкоголік приходить до висновку, що єдиний можливий вихід – припинити пити взагалі. На жаль, він намагається зробити це, використовуючи

ВОЛЬОВИЙ МЕТОД.

Розділ 10

Вольовий метод

І спроби менше пити, і спроби зовсім покинути пити, що спираються на вольовий метод, не тільки не досягають своєї мети, але й допомагають затвердити нашу думку про те, що ми невиліковні. Вам треба зрозуміти, чому так відбувається.

Поки ми не клюнули на наживку, нам промивали мозок тим, що алкоголь – це задоволення та підтримка. Коли ми пили вперше, ми зрозуміли, що він аж ніяк не приносить задоволення. Але з якоїсь дивної причини ми наполягали і – який сюрприз – алкоголь, здається, дійсно став задоволенням та підтримкою. Але зараз ми досягли стадії, коли він також став проблемою, а сама проблема виявилася настільки серйозною, що вдавані задоволення та підтримка не в змозі її компенсувати. Ми намагалися контролювати чи покинути вживання алкоголю, як нормальні люди, але ми, напевно, стали ненормальними, тому що нам не вдалося це зробити.

Тепер маємо однісінький вихід – повністю покинути пити. Але, якщо подумати, це не дуже приємно. Сам факт того, що ми використовуємо слово «покинути», а не «припинити» чи «перестати», натякає на пожертви. Навіть слово «утримуватися» справляє той самий ефект. У моєму тезаурусі також є слова «відмовлятися», «облишити», «відмовитися», і всі вони натякають на пожертву. А чому б ні? Ми віримо, що жертвувати чимось природньо. На додаток до промивання мозку, якого ми зазнавали змалечку, посиленого нашим досвідом у пастці, діє ще одне страшенне промивання мозку – про те, як складно покинути пити.

Цілком зрозуміло, що жителі смітників не отримують ані задоволення, ані підтримки. Також зрозуміло, що призвело їх до їхнього теперішнього стану і що їхні життя не те що нещасні, вони жалюгідні. То чому вони продовжують пиячити? Не дивно, що АА приходять до висновку, що в них, мабуть, є якась природна вада. Дійсно, здається, що раціонального пояснення немає. Якщо ви вже спробували скоротити або покинути вживання спиртного, використовуючи силу волі, ви вже знаєте, як це важко та гнітюче. Не дивно, що ми відкладаємо такі спроби якнайдовше.

Тому замість того, щоб розпочинати таку спробу в піднесеному настрої, з радістю та готовністю, ми розпочинаємо її із відчуттям приреченості та смутку, нібито змушені лізти на Еверест без допомоги мотузок та кисню. І чого ми прагнемо в першу чергу, якщо почуваємо себе жалюгідно? Правильно, нашого товариша – підтримки. Тому, перш ніж розпочати щось, ми зазнаємо двох невдач: ми не можемо більше пити, щоб підбадьоритись, тому що не можемо більше пити! Це заганяє нас ще в більшу депресію, і потреба в алкоголі стає ще нагальнішою. Ми сподіваємося, що нашу проблему вирішить час і тоді, якщо ми зможемо прожити достатньо довго, одного дня ми прокинемося і крикнемо: «Еврика! Я зробив це! Я не хочу більше пити!» Але чому так повинно статися? Пригадаємо ще два кліше:

Заборонений плід солодший.

Тільки якщо він від самого початку таким видавався. І:

Розлука зміцнює кохання.

Але тільки якщо кохання було і спочатку. Якщо ви вірили в те, що напій дає вам природнє задоволення та підтримку до того, як вирішили припинити пити, як ви можете довести, що він не продовжує бути таким, якщо ви вирішили припинити його вживати? Це ще одна причина, з якої я хочу, щоб ви не припиняли вживання алкоголю, доки не дочитаєте цієї книги. Я хочу, щоб ви мали змогу довести самим собі, що нема ніякого природнього задоволення чи підтримки. Але не зараз. Повернімося до вольової спроби покинути пияцтво. Припустимо, що ви зможете прожити декілька годин, днів, місяців або навіть років без алкоголю. І тут відбувається щось, про що ви спочатку подумали, що воно допоможе вам у спробі покинути пияцтво, але насправді воно все тільки ускладнює. Тієї миті, коли ви припиняєте вживання алкоголю, усі вагомі та переконливі причини, які змусили вас це зробити, починають зникати. Здоров’я, як і фінансовий стан, починає відновлюватися. Поліпшуються особисті зв’язки та кар’єрні перспективи. Це нагадує ситуацію, коли під час керування автомобілем ви стаєте свідком жахливої аварії. Декілька миль вас це пригнічує, але, якщо наступного разу ви спізнюватиметеся на зустріч, ви забудете про катастрофу та натиснете на газ.

Однією з милостей матінки-природи є те, що ми схильні забувати все погане, що сталося з нами в житті. Але ми будемо нехтувати її порадами, бо ця доброта обернеться проти нас. Суть ось у чому: що більше ми утримуємося від алкоголю, то менше пам’ятаємо про те, як нам було погано, коли ми пили, і в нас залишається все менше приводів протистояти спокусі. А це збільшує спокусу випити

ЛИШЕ ОДНУ ЧАРОЧКУ.

Зрештою наш опір слабшає і ми, із винахідливістю, що взагалі притаманна людському роду, а особливо наркоманам, знаходимо привід, навіть щоб випити лише одну склянку спиртного. Але звісно, що алкоголь зневоднює нас, і тому ми хочемо випити ще. До того ж він усуває всі заборони, і нам легше дозволити собі другу склянку. І так далі, ad infinitum, ad nauseam, ad mortem – нескінченно, до нудоти, до смерті. Ви знову потрапляєте до пастки. Не важливо, чи опиняєтеся ви в ній відразу, як частіше всього буває, чи поступово, як уперше.

Пастка не змінилася, ваше розуміння алкоголю – також. Якби було можливо поспілкуватися з мухами й виявилося б, що вони повністю зрозуміли принцип дії плотолюбних рослин, як ви гадаєте, вони б продовжували потрапляти в пастки? Якщо миша зможе зрозуміти механізм дії мишоловки, як ви думаєте, вона буде настільки дурною, щоб намагатися з’їсти шматок сиру? Це можливо тільки в тому випадку, якщо вона буде сильно голодною. Але чи ризикне вона, якщо знатиме, що сир отруєно? Звичайно ж ні. На жаль, ані миші, ані мухи не можуть зрозуміти ці складні пастки.

Деяким людям за допомогою вольового методу вдається впродовж досить тривалого часу утримуватися від вживання спиртного або навіть повністю кинути пити, але мало кому вдається позбутися залежності назавжди. Ті, кому вдається постійно утримуватися, не очікують від майбутнього нічого, крім видужання та більш-менш задовільного життя. На щастя, ми з вами можемо спілкуватися, і тому вам не потрібно використовувати вольовий метод. Для цього нам треба зняти всі аспекти промивання мозку. Давайте запам’ятаємо раз і назавжди, що немає ніяких переваг від вживання алкоголю. Запитайте будь-кого, чому він п’є, і він наведе вам

ВІДМОВКИ, А НЕ ПРИЧИНИ.

Розділ 11

Відмовки, а не причини

Що в першу чергу змушує нас починати пити? Відповідь очевидна. Тому що п’є 90 % дорослого населення і, напевно, вони б не пили, якби не знаходили в цьому задоволення або підтримку. Коли ми вирішуємо кинути пити, чому так важко виявляється це зробити? Причини цілком зрозумілі: жахливий фізичний біль поєднаний із тим фактом, що ми звикли до алкоголю, а зі звичкам важко боротися. Але це не так! Це відмовки, а не причини. Як я пізніше поясню, насправді фізичні симптоми, які супроводжуються відмовою від алкоголю, настільки слабкі, що практично непомітні. А зі звичками боротися легко, якщо ви дійсно вирішили їх позбутися.

Як я вже казав, справжня причина того, що від цієї звички так складно відмовитися, – шизофренія. Ми віримо в те, що нам треба чимось пожертвувати. Алкоголь міг зруйнувати наше життя, але все одно на ньому побудований весь наш життєвий стиль. Ми впевнені, що не зможемо насолоджуватися вечірками без алкоголю, що не зможемо долати стрес, що нам нема чим замінити алкоголь. Життя без нього здається жалюгідним, і тому так складно покинути пияцтво.

Було б не так важко, якби ці 90 % не пили. Але ж вони не тільки п’ють, а ще й сидять за столом і обговорюють якість вина.

У нього приємний міцний і досить шляхетний смак. Ти впевнений, що не хочеш скуштувати? Ні? Ну, я думаю, один келих тобі точно не завадить…

Ваш товариш по столику намагається вдавати із себе, що він знавець і що ресторан саме для нього зберігає особливе вино. І ви піддаєтеся спокусі, тому що саме цієї миті відволіклися, розмірковуючи про те, як пояснити цьому ідіотові, що якщо ви зробите хоча б один ковток, то потім вип’єте три пляшки, а четвертою розіб’єте йому лоба. При цьому ви кажете:

Ні, я не думаю, що це доречно. У мене завтра відповідальний день, і мені потрібна свіжа голова.

Насправді ваш супутник п’є домашнє вино, яке ресторатор розливає в пляшки з-під оцту. Не дивно, що алкоголіки, які одужують, намагаються триматися в компанії разом. Мета цього та кількох наступних розділів – чітко донести до вашого розуму три факти:

1. ВЖИВАННЯ алкоголю не дає вам жодних переваг!

2. ЦЕ СТОСУЄТЬСЯ ВСІХ, ХТО ВИПИВАЄ! Ви не самотні!

3. Усі п’яниці БРЕШУТЬ!

У наші дні підлітки зазвичай знайомляться з алкоголем ще в школі. Навіть наші університети є плідними розсадниками алкогольної та інших наркотичних залежностей. Якщо ви підійдете до групи студентів, які щойно почали пити, і запитаєте їх, чому вони це роблять, я гарантую, що жоден не відповість:

Я вже студент, а не дитина. Я буду почувати себе дурником, якщо буду пити лимонад, коли інші п’ють пиво.

Але насправді студент відповість:

Мені це подобається.

Він скаже це так, щоб ви зрозуміли, наскільки дурне запитання ви задали: адже відповідь цілком очевидна. Але ж ясно, як божий день, що пити йому не подобається. Він збрехав вам. Ви не зможете довести, що це брехня, але ви, як і він, це чудово розумієте.

Коли ви запитуєте когось, чому він п’є, як встановити, чи бреше він, коли відповідає? Чи містить його відповідь справжні причини, чи просто відмовки? Скористайтеся своїм здоровим глуздом. Краще за все запитати самого себе, чи виглядає його відповідь раціональною. У прикладі, який я навів, відповідь студента виглядає цілком раціональною, але його видає те, що він п’є дуже маленькими ковточками із виразом прихованої відрази на обличчі. Стає цілком очевидно, що напоєм він не насолоджується. Іноді важко зрозуміти, чи правдива відповідь. Якщо ви запитаєте те саме в того самого студента три місяці по тому, то ви, можливо, почуєте у відповідь те саме, що і в перший раз, але тепер в ній буде міститися й зерно істини. Він міг вже звикнути до смаку пива і щиро вірити, що втамовує спрагу саме цим напоєм, бо йому подобається його смак. Якщо так, то це вже не цілковита брехня. Однак він все ще не називає причину. Якщо ви запитаєте в нього, що саме йому подобається у вживанні спиртного, він відповість: «Воно втамовує спрагу». Тоді ви можете бути цілком впевненими, що він бреше. Він дійсно може пити алкоголь, коли відчуває спрагу. Більшість алкоголіків так роблять. Але більшість із них також знають, що алкоголь зневоднює їх. Навіть якщо ні, все одно вода значно краще й дешевше втамовує спрагу.

Хм, але мені подобається смак пива. А смак води я терпіти не можу.

Це вже складніше довести. Можна заперечити, що вода навряд має якийсь смак, але при цьому вона найкраще в світі втамовує спрагу, тоді як пиво гірчить і викликає спрагу.

Можна сказати також, що алкоголь не втамовує спрагу, інакше б не доводилося пити знову і знову. Студент відповість, що він продовжує пити не через спрагу, а тому, що йому подобається смак. Ми докладно поговоримо про смак пізніше, а зараз лише уявіть собі, що ви – матінка-природа. Ви витратили мільйони років для того, щоб створити різних істот. Щоб вижити, вони потребують води та їжі. Ми – розумні люди і знаємо, що, якщо не будемо їсти й пити, ми помремо. Але решта істот цього не знають. Що треба зробити, щоб інші істоти їли та пили? Розумним буде один логічний підхід: змусити їх відчувати спрагу, що з’являтиметься, коли рівень води в їхньому тілі впаде нижче певного показника, та відчувати голод, якщо вони потребуватимуть енергії або важливих для життя елементів. Напевно, природа так і зробила. Але як ці істоти відрізняють їжу від отрути? Зрештою, батьки ховають потенційно небезпечні ліки подалі від дітей, поки вони не виростуть для усвідомлення різниці. Рішення матінки-природи було більш винахідливим. Вона зробила так, що отрута бридка на смак і на запах, а їжа – приємна. Спрага, голод, запах і смак – це тільки чотири важливих атрибути, якими матінка-природа наділила наш неймовірний механізм, щоб гарантувати нам виживання, хочемо ми цього чи ні.

Подивіться на досконалість цієї системи. Коли їжа перетворюється на отруту, наприклад коли фрукти гниють, вони починають пахнути жахливо. Такі самі бридкі вони на смак, вигляд і на дотик. Дотик і зір – ще два важливих для нашого виживання відчуття. Термін придатності був вигаданий не людьми. Матінка-природа вживала його мільйони років, а її винаходи значно складніші й надійніші за людські. До речі, алкоголь – рослинний продукт, який пройшов очищення й зазнав ферментування.

АЛКОГОЛЬ – ЦЕ СИЛЬНА ОТРУТА, ЯКА МАЄ ОГИДНИЙ СМАК!

Настав час розповісти вам про «отруйника» всього мого життя. Я маю на увазі людину, яка телефонує посередині передачі в прямому ефірі, коли я відчуваю крила за спиною і розумію, що от-от достукаюся до слухачів, а журналіст перестав задавати запитання на зразок:

А чи дійсно алкоголь руйнує печінку?

Звичайно ж руйнує, але алкоголіки про це і так знають, і, якщо ми будемо набридати їм такими банальними істинами, вони просто перемкнуть канал.

Ця людина говорить приблизно так:

Як ви можете стверджувати, що алкоголь не має жодних переваг, коли мій лікар категорично заявляє, що келих вина дійсно знімає напругу й знижує ризик серцевих захворювань. Він один із спеціалістів Гарлі-стрит [11] та світило у своїй галузі.

Так, звичайно, а чому б і ні? Він завжди так робить. Мені здається, що я єдина в світі людина, яка називає цього коновала лікарем. Як можна суперечити висловлюванням такого штибу? Чому той, хто зателефонував, не згадав, що його лікар – світило в області хронічних галюцинацій? Я навіть натрапляв на лікаря, який, будучи достатньо досвідченим, все ще стверджував, що куріння корисне. Звісно, він сам був курцем. Крім того, він член «Магічного кола».[12] Введення в оману замість лікування, безумовно, його спеціалізація. Півстоліття важкої медичної практики із цигаркою в роті!

Далі «мій отруйник» посилається на ще більш авторитетне джерело: самого Господа Бога. Немає жодних сумнівів у тому, що все на цій планеті створено з єдиною метою: приносити користь людству. Тоді й алкоголь повинен приносити користь, тому що будь-яке, навіть дике ізольоване плем’я самостійно навчилося його виготовляти. Почавши розмову з незаперечних висловлювань видатного медика-фахівця, він закінчує тим, що рекомендує нам вчитися в дикунів. На щастя, останнє висловлювання легко заперечити. Треба просто запитати, як він про це дізнався, якщо плем’я ізольоване? Але безглузді претензії таких людей допомагають проілюструвати, які винахідливі аргументи знаходять наркомани, щоб виправдати свою залежність. Немає жодних сумнівів у тому, що Господь Бог зробив все на користь людству. Здається, люди впевнені в цьому: зверніть увагу на те, як ми ставимося до інших живих створінь. Алкоголь має своє призначення. Він – потужний антисептик, який можна використовувати як пальне. Ви тільки уявіть, що він робить із вашими нутрощами! Алкоголь може приносити людству користь. Як, наприклад, річки. Але вважати, що Бог дав нам алкоголь для того, щоб ми самі себе отруювали, настільки ж логічно, як стверджувати, що річки потрібні лише для того, щоб в них топитися.

Зверніть увагу на те, що «мій отруйник» повністю ігнорує всі негативні наслідки вживання алкоголю. Це ще раз підкреслює те, що алкоголіки наводять відмовки, а не причини. Один із неприємних аспектів будь-якої наркозалежності полягає в тому, що, коли вам вдається утримуватися від випивки завдяки вольовому методу, ви, імовірно, будете заздрити своїм друзям, які все ще приймають алкоголь. Вам навіть не спадає на думку те, що друзі так само можуть заздрити вам. Це схоже на партію в покер: коли ви намагаєтеся блефувати, кажучи що ви насолоджуєтеся відсутністю алкоголю, а вони намагаються обдурити вас у тому, що ви позбавилися справжнього природного задоволення та підтримки. Із ЛЕГКИМ СПОСОБОМ вам не треба буде блефувати. У вас будуть всі чотири тузи тоді, коли в них не виявиться навіть пари двійок. Але проти деяких стверджень, хоча й завчасно помилкових, заперечити дуже важко, тому необхідно опиратися на ваш здоровий глузд. Якщо ви колись почнете сумніватися в собі – чи в процесі читання цієї книги, чи вже тоді, коли звільнитеся із пастки, – завжди пам’ятайте, що думка інших не важлива. Ви читаєте цю книгу тому, що маєте проблему, а книга показує вам легкий спосiб до вирішення цієї проблеми. І це правда! Можете перечитати перші абзаци шостого й восьмого розділів.

Рекомендую вам зробити це прямо зараз.

Повернiмося до питання про те, чи дійсно хтось приймає алкогольні напої тому, що вони мають приємний смак.

Якщо довести, що алкоголь має огидний смак, зазвичай одразу ж з’являється такий контраргумент:

Так, але якщо змішати його з іншими напоями та складовими, то він може бути дуже смачним. Класичні приклади: джин із лаймом, горілка з апельсином, віскі з лимонадом, ром із чорною смородиною та портвейн із лимоном.

Це твердження також складно спростовувати: так, рідина, яка має огидний смак, може стати кращою, якщо її змішати з іншою рідиною, що має приємний смак. Це цілковита правда. З цим я не можу сперечатися. Але це не пояснює, навіщо нам треба змішувати огидну речовину з приємною, особливо якщо ця огидна рідина є дуже дорогою та сильною отрутою. Я не можу знайти в цьому логіку.

Але мені дійсно подобається смак вина разом зі смачною їжею, та жодні домішки мені не потрібні.

Але вино – це спирт із водою та іншими домішками, які роблять його солодким та приємним на смак.

Так, але мені подобається сухе біле вино.

А чи не перейшли ви на сухе вино саме тому, що почули, начебто від солодкого вина повніють?

Дійсно, так і було, але тепер мені зовсім не подобається смак солодкого вина. Я навіть не можу уявити собі, як міг пити його, доки не увійшов у смак до сухого.

Рано чи пізно все призводить до цього. Давайте розглянемо питання, яке спричиняє більше непорозумінь, ніж будь-яке інше:

ЗВИЧКА ДО СМАКУ.

Розділ 12

Звичка до смаку

Багато хто з нас починає вживання алкоголю із солодких напоїв, таких як шенді, сидр, солодкий херес чи портвейн, – напоїв, до смаку котрих не потрібно звикати. Наші уявлення про смак можуть бути помилковими. Деякі курці впевнені, що насолоджуються смаком першої цигарки, хоча насправді вони не їдять її. Якщо вашим першим алкогольним досвідом було шампанське на святковому прийомі, то у вас цілком можуть залишитись приємні враження, тому що приємною і захопливою є сама подія, навіть якщо вам не дуже сподобався смак або бульбашки газу, які били в ніс. У будь-якому разі ваші вічуття, враховуючи вашу пам’ять, стають ненадійними навіть після одного лише келиха.

На щастя, якщо ви наділені гарною пам’яттю, ви пригадаєте, що пили й напої, зовсім огидні на смак. Значна кількість людей відповість на запитання про смак свого першого в житті кухля пива щось на зразок:

Я думав: невже всю решту життя мені доведеться пити цю сечу?

Неприємний смак – сигнал тривоги, який подає вам органзім:

ТРИВОГА! ТРИВОГА! ВИ ПРИЙМАЄТЕ ОТРУТУ! ЗУПИНІТЬСЯ!

Але алкоголь спричиняє подвійний ефект: він викликає у вас спрагу та притупляє ваші відчуття до свого неприємного смаку, тому ви починаєте пити ще, і ще, і ще. Невже неймовірний механізм здається й дозволяє вам вбити себе? Ні. Він, навпаки, вводить до гри ще одну техніку виживання, яку нам подарувала матінка-природа: блювання! Відкидаючи той факт, що воно не дуже приємне, не зневажайте його – воно буквально рятує ваше життя. Крім цього, це недвозначне застереження, що ви робите з організмом щось таке, чого не повинні робити.

Якби ми зазнали чогось подібного, об’ївшись зелених яблук, ми б не нехтували застереженнями природи і зробили б належні висновки. Але оскільки 90 % дорослих п’ють спиртне, навіть враховуючи наших батьків і кумирів, ми ігноруємо головного експерта та йдемо за прикладом розумного людства, завзято намагаючись навчитися регулярно приймати алкоголь. Навряд можна дорікати матінці-природі в тому, що на цій стадії вона нас покидає. Але вона не здається. Система настільки досконала, що наш неймовірний механізм починає виробляти імунітет до отрути. Распутін свідомо виробив імунітет до миш’яку. Він міг прийняти дозу, в 20 разів більшу від тієї, яка буде смертельною для людини.

Навіщо він робив таку дурницю?

Це не було дурницею. У ті дні отруєння було розповсюдженим методом убивства. Якщо задуматися, мало що змінилося. Тільки тепер ми називаємо це не вбивством, а вмінням крутитися в суспільстві. Один із геніальних аспектів процесу вироблення імунітету полягає в тому, що він не тільки частково знімає ефекти отруєння, але й смак спиртних напоїв поступово перестає здаватися таким бридким. Фактично, якщо ви досить довго наполягаєте, ви дійсно починаєте вірити, що насолоджуєтеся смаком.

А чи не було б краще, якби отрута ставала гіршою, а не кращою на смак?

Цілком можливо. Але не потрібно звинувачувати в цьому матінку-природу. Вона не може повірити в те, що істота буде настільки дурною, що навмисне постійно буде отруювати себе.

Вона вважає, що вибору у вас нема. Все одно бридкий смак не завадив вам наполягати, а вона допомагає вам тим, що робить смак більш приємним. Це типовий приклад того, як правила, встановлені матінкою-природою, призводять до протилежних наслідків, якщо зневажати ними.

Але давайте не відволікатися від нашої мети. Алкоголь від цього не змінюється. Він залишається сильною отрутою. І смак у нього також не змінюється: він завжди огидний. Тільки те, що наш організм і мозок виробили імунітет до цього бридкого смаку, не означає, що змінився сам смак. Смак змінився лише в нашому сприйнятті. Людина, яка працює на свинофермі, звикає до запаху свиней настільки, що більше не відчуває його. Але якщо чоловік прийде додому з роботи у брудному одязі, то жінка різко нагадає йому про цей запах. Ще один дуже розповсюджений приклад полягає в тому, яку дію спричиняє затхлий запах тютюну на тих, хто не курить, у порівнянні із курцями. Насправді багато алкогольних напоїв такі неприємні на смак, що навіть п’яниці не можуть їх пити без домішок і підсолоджувачів. Це стосується усіх міцних напоїв. Правда, деякі люди п’ють їх нерозведеними. Але вони не від самого початку так уживали їх. У них просто виробився імунітет до наркотику, якого вони потребували все більше й більше, щоб досягти належного ефекту, але при цьому їм не хочеться випивати ще й літр апельсинового соку. Тому вони звикли до смаку чистого джину.

Ви зрозумієте, що всі продукти, до смаку яких необхідно звикати, – обов’язково наркотики та отрута, такі як нікотин, кофеїн або алкоголь. Звичка до смаку – це лише вироблення імунітету до огидного смаку отрути. Безперечно, той, хто завзято привчав себе до смаку білого сухого вина, скаже, що він задоволений цим, що тепер він буде насолоджуватися келихом білого вина за обідом решту свого життя. Із цим аргументом важко сперечатися, але він досить підозрілий. Ви, напевно, знаєте когось, хто клав дві ложки цукру в чай, а потім вирішив взагалі відмовитися від цукру. Ви випадково кинули йому до чашки два шматки цукру, перш ніж згадали, що він більше не п’є чай із цукром. Ви нічого не кажете, тому що гадаєте, що він нічого не помітить. Таки нічого? Він випльовує цей чай, начебто оцет. Це доводить дві речі. По-перше, позбутися звички легко, якщо дійсно цього хотіти.

Тоді чому так важко позбутися звички пити чи курити?

Це не звички, а наркотичні залежності. І до того ж їх просто позбавитися, якщо знати як. Але давайте розбиратися зі всім поступово. Інше, що доводить цей приклад із цукром у чаї, що наші смакові рецептори можуть змінюватися й ми не є їхніми рабами. Більшість алкоголіків набрали смаку до того напою, який звикли пити. Напевно, ви чули такі слова:

Люблю смак гіркого пива!

Які докази вам ще потрібні? Словник визначає слово «гіркий», як «бридкий і неприємний смак». Це класичний приклад того, як наркозалежні брешуть собі та іншим. Проблема в тому, що такі висловлювання настільки поширені, що ми, не замислюючись, віримо їм. «Люблю смак гіркого пива!» – у цій фразі присутнє протиріччя. Але чи доводилось вам коли-небудь чути таке висловлювання?

Серед наркозалежних, живих чи мертвих, немає жодного, який хотів би свідомо стати наркоманом. Немає жодного алкоголіка, живого чи мертвого, хто планував би стати таким. З цього випливає, що немає жодного підлітка, живого чи мертвого, який прийняв би свідоме та самостійне рішення завзято боротися з огидним смаком алкоголю тільки для того, щоб звикнути до нього. Звичайно, все відбувається навпаки: ми звикаємо до смаку тому, що з якоїсь іншої причини домагалися цього. Ми вже з’ясували, що один із важливих аспектів алкогольної пастки полягає в тому, що спочатку алкоголь здається огидним на смак. Але це не заважає нам вірити, що ми не підсядемо на нього. Багато курців та п’яниць вважають себе дурними. Насправді це не так. Наркотична пастка геніальна. Але чи буде дуже дурним той з нас, хто скаже: «Я буду завзято боротися з неприємним смаком, доки не навчуся отримувати задоволення від смаку»? Це все одно що сказати:

Я ХОЧУ СТАТИ АЛКОГОЛІКОМ.

Повернімося до людини, яка насолоджується пляшкою білого вина за обідом. Хіба не існує безалкогольних напоїв, які б смакували так само приємно?

Звичайно ж існують. Я часто п’ю безалкогольні напої, коли я за кермом.

Вони такі ж смачні?

Так, але після двох пляшок смак приїдається і я більше не хочу таке пити.

Он воно як. Тобто річ не тільки в смаку? Але якщо ви втамували спрагу, навіщо продовжувати пити?

Тому що мені подобається пити за обідом.

Ми повернулись до того, із чого починали. До речі, цілком слушне зауваження щодо набування безалкогольними напоями неприємного смаку. Для вас це не є проблемою, тому що, коли смак безалкогольного напою вам набридає, ви починаєте приймати алкогольні напої. Але, коли ви утримуєтеся від вживання алкоголю, це стає справжньою проблемою. Я до цього ще повернуся.

Одну річ ми з’ясували: люди, чи то молодь, що тільки починає пити, чи то помірковані дорослі, чи то алкоголіки, – вони всі п’ють алкоголь не тому, що він приємний на смак. Коли п’яниці кажуть вам, що вони насолоджуються смаком, вони намагаються обдурити і вас, і себе. Тому якщо людина п’є алкоголь не заради смаку та не заради тамування спраги, напевно вона робить це з якоїсь іншої причини. Давайте розглянемо ще одне поширене хибне уявлення…

ЧИ ДОДАЄ АЛКОГОЛЬ МУЖНОСТІ?

Розділ 13

Чи надає вам алкоголь мужності?

Нам, звісно, промили мозок, і ми віримо в те, що надає. Чому б інакше у британському флоті була традиція випивати ром перед боєм? Багато років я був переконаний, що алкоголь надає мені мужності та впевненості в собі. Доки я не винайшов ЛЕГКИЙ СПОСIБ. Це примусило мене звільнити розум і піддати сумнівам мої багаторічні погляди, які раніше я вважав істинними. Це повністю перевернуло моє життя догори ногами. Хочу виправити: це до того воно стояло догори ногами, але через те що я до цього звик, мені це здавалося цілком нормальним. Доки я не звільнив свій розум, я не зміг бачити речі в істинному світлі.

Без сумніву, ви розумієте значення слова «мужність» та пов’язаних з ним слів «хоробрість» та «боягузтво». Але пам’ятайте, що я просив вас ніщо не сприймати як належне. Перш ніж ми зрозуміємо, чи додає спиртне мужності, ми повинні цілком зрозуміти, що ж таке мужність. Також ми повинні розглянути інше слово, тісно пов’язане із цією темою, – СТРАХ!

Уявіть, що я підіймаю тост на хрестинах вашого сина:

Нехай він виросте таким же безстрашним, як його батько!

Ви можете подумати, що це дещо патетично. Між тим вам приємно, і ви також сподіваєтеся, що він виросте безстрашним. Якщо так, то ви засуджуєте його на ранню смерть. Ми схиляємося до того, що страх – це зло. Може, він і неприємний, але насправді він наш союзник і друг.

Це ще один важливий фактор, яким матінка-природа нас наділила, щоб забезпечити наше існування. Саме наш страх висоти гарантує, що ми будемо притримуватися належних правил безпеки, коли підійматимемося драбиною. Наш страх не дає нам залишати бензин біля відкритого вогню, наш страх потонути примушує нас вдягати рятівний жилет, а страх бути пораненим чи вбитим утримує нас від непотрібного ризику в бою. Страх – не більше зло, ніж пожежна сирена. Це геніальний витвір матінки-природи, щоб попереджувати нас про небезпеку для того, щоб ми встигли вжити необхідних заходів.

Таких понять, як мужність та боягузтво, не існує в диких тварин. Але існує страх, і, коли вони його відчувають, вони просто діють, підкоряючись інстинктам, якими їх наділила матінка-природа. Дозвольте мені навести як приклад свою кицьку. Згоден, вона свійська тварина, але коли полює на мишу чи птаха, то вона стає дикою.

Якось я спостерігав, як вона полювала на мишу в саду. Вона, вочевидь, насолоджувалася, і не було схоже, що вона могла мати злі наміри. Для неї миша була схожа на папірець, прив’язаний до нитки. А ось для самої миші це була не гра, а питання життя і смерті. Кілька хвилин бідолашна намагалася втекти та сховатися, але марно. Зрештою киця загнала її в куток прибудови. На мій великий подив, тут миша встала на задні лапки й повернулася до кицьки, наче вирішила атакувати. Киця здивувалася навіть більше, ніж я. Вона відскочила та дала мишці втекти.

Як оцінити цю сцену з людської точки зору? Ми ж не скажемо, що миша хоробра або, навпаки, боягузка, тому що спочатку втікала. Майте на увазі, що для неї киця, як для нас тиранозавр. Я думаю, що це було неймовірною хоробрістю – отак повернутися до кицьки. Її природні інстинкти підказували їй втікати. Коли це стало неможливим, вона звернулася до іншого інстинкту і спробувала захистити себе за допомогою атаки. І таким чином урятувала собі життя.

Мені було дуже прикро те, що моя киця відступила. Ви не знайдете кращого доказу того, що всі хулігани – боягузи. Але насправді вона була не більш боягузливою, ніж миша – хороброю. Вона була добре нагодована та не залишилася б голодною, якби не впіймала мишу. Тоді чому ризикувати бути пораненою, навіть якщо не важливо, наскільки незначний цей ризик? Вона діяла не більш боягузливо, ніж ми з вами, коли боїмося, що нас вкусить бджола чи оса. Здоровий глузд підказує нам уникати цього.

Ми полюбляємо використовувати такий вираз – «хоробрий як лев». Але насправді леви не хоробрі. Вони інстинктивно полюють на тварин, які найменш вірогідно можуть їх поранити, та обирають найслабшого в стаді. І вони не відчувають жодних докорів сумління, коли полюють на жертву всім прайдом. Тільки коли їжі мало, лев буде полювати на більш небезпечну здобич: жирафа чи буйвола, тоді страх голоду переважає над страхом поранення.

У тваринному світі немає таких речей, як боягузтво чи хоробрість. Там є тільки інстинкт виживання. Можливо, ви скажете, що якщо тварина захищає своїх малят від ворога, то це хоробрість. Так може здаватися, якщо розглядати ситуацію з точки зору власних людських стандартiв. Але матінка-природа подбала про те, щоб гарантувати виживання індивідууму, хочемо ми того чи ні, а також саме вона наділила нас інстинктами виживання роду. Інстинкт захисту своєї родини – один із них. Інший – це статевий інстинкт. Хоча його задоволення може бути приємним, його ціль – розмноження. Іноді статевий інстинкт переважає над інстинктом виживання. Прикладом може служити смерть лосося після нересту. Тому, перш ніж жалітися на жінку за те, що вона ледве не відірвала вам голову, подякуйте долі за те, що ваша жінка – не богомол. Його самка насправді відкушує голову самцеві після спарювання.

Напевно, вас такі порівняння можуть дещо обурити, тому що ви впевнені, що людська раса знаходиться на більш високому рівні розвитку і що ідеали, до яких ми прагнемо, настільки шляхетні та реальні, що їх неможливо заперечувати. Я також страждав від цієї хибної думки більшу частину свого життя. Дозвольте привести себе самого як приклад.

Більшу частину життя мене переслідувала думка, що я боягуз. Я думаю, що моїм однокласникам і колегам по роботі було б важко в це повірити. Зрештою, як може той, хто був чемпіоном із боксу та безстрашним захисником у грі з регбі, бути боягузом? У тому й річ. Я не був безстрашним, навпаки – я був наляканим. Ще в дитинстві мені промивали мозок тим, що хлопець повинен бути безстрашним і що для нього природно бути агресивним та обожнювати бійки. Зрештою, в кожному голівудському вестерні або фільмі про війну обов’язково мала бути сцена з бійкою у барі, а її учасники, здавалося, були від цього просто в захваті. Було б зрозуміло, якби вони воювали з ворогом, але, звичайно, це були свої проти своїх. У британських фільмах про війну молодий офіцер-льотчик ніколи не може дочекатися, коли він «дорветься до німців». Відомо, що середня тривалість участі англійського льотчика в бойових діях становила три тижні. У той час я відчував, що краще б я не скористався можливістю «дорватися до німців», якщо вона припускала той факт, що німці можуть дорватися до мене. На щастя, мені було лише сім років, тому я не був змушений виконувати свій обов’язок. Якщо хтось із хлопців до мене чіплявся, інстинкти казали мені те саме, що й миші: я хотів втекти, навіть якщо хлопець був молодшим за мене. Мені було зрозуміло, що я ненормальний і боягузливий.

То як же я став чемпіоном з боксу? Я запевняю вас, це сталося не через природжену агресію. Я просто хотів приховати свій сором. Я ненавидів бокс, але страх поранення був сильніший від того, що мої друзі дізнаються, що я боягуз. Чому я став безстрашним гравцем в регбі? Я ніколи ним не був. Страх ніколи не відступав. Щоразу, коли я кидався головою під ноги противників, я очікував, що зламаю шию. Перший раз мене взяли в команду, коли наша школа мала грати матч із нашими головними супротивниками. Я ухилився від перехоплення м’яча, що коштувало нам перемоги в матчі. Мій боязкий вчинок був зрозумілим і гравцям, і публіці, але ніхто про нього не згадав. Насправді, ніхто не сказав мені жодного слова. Мовчання було ще більш болючим, ніж будь-яке фізичне ушкодження, яке я коли-небудь діставав на ринзі чи на полі. Говорять, що «герой вмирає тільки раз, а боягуз переживає тисячі смертей».

Цей випадок навчив мене всій правді цього вислову. Я ніколи більше не зміг набратися мужності й уникнути атаки. Тому я і здобув славу безстрашного захисника. Ви можете стверджувати, що я діяв зовсім не як боягуз, а, навпаки, дуже мужньо, якщо, незважаючи на сильний страх, продовжував займатися боксом і грати в регбі. Колись я теж так думав. Зрештою, хіба сама суть хоробрості полягає не в тому, щоб перемагати страх? Якщо хтось здійснює хоробрий вчинок, але при цьому не зазнає страху, це важко назвати хоробрістю. «Дурні кидаються туди, куди навіть ангели бояться ступати».[13] Але чи був я насправді хоробрим? Мені треба було обирати із двох зол: страху болючого фізичного пошкодження та страху виявити своє боягузтво, яке я в собі бачив. Чи було хоробрістю вибрати менший із двох страхів? Зовсім ні. Я просто був розсудливим. Багато хто піддасть сумніву мій вислів: «Я ніколи не мав достатньої мужності, щоб не відповісти на атаку». Адже це протиріччя! Як можна набратися мужності й не відповісти на атаку? Я незабаром це поясню. Зараз я розумію, що не був ані хоробрим, ані боягузливим. Справжньою проблемою було те, що «розумне» людство проводило промивання мозку фальшивими принципами, які суперечили моїм природним інстинктам і викликали сумніви та збентеження. До сьогодні з дітей глузують і називають їх «страхополохами», нібито страх – це злочин, а не природній інстинкт, важливий для виживання. Чи не означає це, що я не визнаю того, що серед людей існують мужність і боягузтво? Чи намагаюсь я затвердити, що ми нічим не відрізняємося від тварин? Ні, ми дійсно маємо високорозвинений мозок, який дозволяє нам запам’ятовувати та вчитися на своїх помилках. Тому ми можемо використовувати набутий досвід для того, щоб вирішувати нові проблеми. Але наш розум може використовуватися і для посилення природних інстинктів, а не для того, щоб суперечити їм і заплутувати їх подвійними стандартами. Поясню це на прикладі. Уявіть, що хтось пропонує мені пройти по вузькій сталевій балці, що з’єднує дві високі будівлі. Я безсумнівно відмовлюся, зовсім без відчуття боягузтва та самозвинувачення. Якщо з мене будуть глузувати, я просто визнаю цю людину дурною. Але, якби там була дитина, яка могла б от-от впасти, і єдиним шляхом для її порятунку було спробувати пройти по цій балці, я б неодмінно так і зробив. Якщо я зможу подолати свій страх і спробувати це зробити, я вважатиму це хоробрим вчинком.

Якщо не зможу, то я буду вважати себе боягузом.

Я б визначив боягузтво як неспроможність діяти так, як підказує сумління, через страх дістати фізичні поранення або через висміювання. Чи означає це, що я повинен кидатися в палаючий будинок для того, щоб урятувати когось? Не обов’язково, але я намагатимуся оцінити ризик і якщо вирішу, що він невиправданий, то не зроблю цього. І, напевно, я скоріше буду ризикувати заради своєї родини, ніж заради незнайомців.

Моє збентеження та сумніви зникли тоді, коли я відкрив ЛЕГКИЙ СПОСIБ. Тепер я вже ніколи не буду, як замолоду, страждати від подібної дилеми. Якби мої природні інстинкти не були спотворені та заплутані брехливими принципами «розумного» людства, я б ніколи не брав участі в боксі чи регбі й ніколи б не переходив по сталевій балці, б’ючись об заклад. Я не хотів заподіювати біль та ушкодження іншому хлопцю й отримувати їх від нього! Плутанина в думках стала причиною серйозних фізичних ушкоджень на ринзі та на полі; багатогодинних страхів отримати серйозні ушкодження; багаторічної віри в те, що я боягуз. І все це було цілком марним! У дитинстві потрібно було багато мужності, щоб сперечатися з авторитетами та загальноприйнятими стандартами тих днів, так само як потрібно багато мужності людині, яка відмовилася від військової служби з релігійних поглядів, щоб протистояти обрáзам. Але, якби не плутанина, мені б точно вистачило мужності. Саме тому я й кажу, що для того, щоб уникнути атаки, мені потрібна була б сміливість. Якби я це робив, мені б знадобилася мужність, яка допомогла б мені витримати образи друзів і вчителів.

Якби я був на війні, чи стало б мені мужності виконати свій обов’язок? Хтозна. Однак я вірю, що так. Чи живу я в постійному побоюванні, що коли-небудь мені доведеться випробувати себе і в результаті мені не стане сміливості? Аніскільки. Уже декілька разів я зазнавав випробовувань після того, як відкрив ЛЕГКИЙ СПОСIБ. Можливо, вони не були настільки ж драматичними, як сталева балка чи вогонь. Але від мене вони потребували неабиякої мужності. Незважаючи на те, що зараз я розумію, що в школі я не був боягузом, я пам’ятаю як почувається той, хто себе таким вважає, і тому для мене легшим буде перемогти страх.

Тепер ми вже готові звернутися до головного питання цього розділу: чи надає алкоголь мужності? Я не маю сумнівів у тому, що більшість моряків були вдячні чарці рому й багато хто з них дійсно вірив, що від неї почувається більш хоробрим. Але як може алкоголь насправді додати вам хоробрості? Хоробрість – це подолання страху. Якщо ви знижуєте рівень страху, вам знадобиться менше хоробрості, щоб подолати його? Загальновідомий той факт, що алкоголь п’янить вас, а процес сп’яніння зменшує всі ваші здібності, враховуючи здібність відчувати страх. Чи не погодитеся ви з тим, що чарка рому надає морякам не стільки мужності, скільки зменшує їхній страх?

Я наведу більш сучасний приклад для того, щоб ситуація стала більш зрозумілою. Люди, які страждають від страху перельоту в літаках, звикли приймати трохи алкоголю, перш ніж піднятися на борт. Вони ні в якому разі не вважають, що алкоголь робить їх сміливішими, тому що не відчувають мужності навіть після того, як випили! Без сумніву, вони п’ють, щоб зменшити страх. У випадку з ромом це складніше зрозуміти, тому що моряки – дійсно хоробрі люди. В обох випадках ефект від алкоголю однаковий. Алкоголь зменшує почуття страху, але

АЛКОГОЛЬ НЕ НАДАЄ ВАМ СМІЛИВОСТІ!

Ви можете запитати: яка різниця, зменшує алкоголь страх чи збільшує сміливість? Можливо, саме цей ковток рому відокремлював бунт на кораблі від виконання моряками бойового обов’язку. Можливо, алкоголь дозволяє пасажиру сісти на літак. Так, цілком може бути. Але важливо розуміти, що він не надає йому сміливості, а просто усуває значну кількість страху та дозволяє йому піднятися на борт. Ви також маєте розуміти ефект від використання алкоголю в такий спосіб. Знову повернімося до матінки-природи.

Страус ховає голову в пісок, коли відчуває небезпеку. Він робить так тому, що вважає, що якщо він не бачитиме небезпеки, то її вже не буде. Страус – відносно велика істота. У нього дві сильні ноги, які цілком можуть слугувати зброєю. Також ці ноги можуть нести свого хазяїна зі швидкістю, недосяжною для більшості хижаків. Незважаючи на те що він приймає позу, яка виглядає досить кумедно, занурюючи голову в пісок, страус позбавляє себе трьох речей, які дуже важливі для виживання: зір, бій і втеча. Він стає безпомічним (як п’яниця).

Усі птахи мають дуже маленький мозок, з цього і походить вислів «курячий мозок». І страус не виняток. На щастя, ми маємо мозок значно більший. Тому така стратегія нам не підходить. З нашим високорозвиненим інтелектом ми прекрасно знаємо про те, що занурювання голови в пісок не усувало б загрозу, а робило б нас цілковито беззахисними. В нашому випадку це б навіть не усунуло страх. Навпаки, це б його збільшило. Ми чудово розуміємо, що навіть якщо ми не бачимо голодного лева, лев однаково бачить нас.

Порівняння зі страусом допомагає нам краще зрозуміти власні інстинкти. Занурюючи голову в пісок, страус усуває страх, але значно підсилює небезпеку. Чи це розумний вчинок? Звісно ні. Страх сам по собі корисний, як і охоронна сигналізація. Страх – попередження про небезпеку, яке, як і у випадку з охоронною сигналізацією, може виявитися як дійсним, так і помилковим. Усунення страху, в будь-якому разі, не дорівнює усуненню його причини, так само як вимкнення сигналізації не ліквідує пожежі.

Фактично таким вчинком ви запобігаєте вирішенню проблеми: пожежна команда не приїде, якщо сигналізація не звучатиме. Вимикання сигналізації – це як уживання алкоголю для усунення страху. Ви зводите нанівець будь-яку можливість розібратися із джерелом страху й усунути його назавжди.

Напевно, ви думаєте, що все це очевидно. У випадку зі страусом так і є, тому що дикі тварини діють тільки вiдповiдно зi своїми інстинктами. Для них ситуація не заплутується такими людськими поняттями, як мужність чи боягузтво, або такими ідеалами, як вірність другу, родині чи країні. Ми не маємо права звинувачувати страуса за використання такої простої техніки усування страху, тому що він постійно чинить так само безглуздо, як ми навмисно вживаємо алкоголь, щоб зменшити страх. Яка різниця між тим, щоб напитися чи зануритися в пісок? В обох випадках ви робите себе беззахисними! Чи можна назвати занурення голови в пісок мужнім вчинком? Звичайно ж ні, це більше нагадує боягузтво. Як тоді ми можемо стверджувати, що алкоголь надає нам сміливості?

Я чув про декілька випадків, коли страуси не ховали голову в пісок при загрозі. То навіщо було наводити такий приклад? Але не так важливо, роблять це страуси чи ні. Я хотів зауважити на тому, що так робити безглуздо. Я буду дуже задоволений, якщо дізнаюся, що вони перестали так чинити. Це суперечить законам матінки-природи і дуже сумнівно, що вид, який вигадав такий викрут, міг би вижити. Це також означає, що, незважаючи на великий мозок та розвинені технології, ми навіть дурніші за страусів! Повернімося ще раз до аналогії з польотом над Альпами в густий туман. Це буде важким випробуванням навіть для досвідченого льотчика, у якого всі пристрої працюють до ладу. Тільки уявіть собі, наскільки важче буде летіти, якщо ви не зможете покладатися на жоден із ваших приладів: ані на радар, ані на альтиметр, ані на індикатор палива, ані на радіо або компас тощо. Уявіть що ви, крім усього цього, починаєте втрачати зір, слух та дотик. Але, що найгірше, ваш мозок – комп’ютер, який контролює ваші розум та тіло, – перестає функціонувати нормально. Це дійсно жахливо. Ось що робить із вами алкоголь, і що більше ви його вживаєте, то сильніше. Прийміть його достатньо, і він зробить вас безпомічними. У такому стані не можна летіти в туман. Чи не розумно буде прожити все життя, заривши голову в пісок?

Якщо вам все ще складно зрозуміти це твердження, уявіть себе пасажиром літака, який бачить, що пілот регулярно щось п’є зі своєї фляжки. Як ви відреагуєте? Готовий закластися, так само, як і авіакомпанія. Якщо будь-який з їхніх пілотів питиме під час польоту спиртне, його звільнять! Ваші розум та тіло – дуже складні пристрої. Ви дійсно вірите в те, що можете покращити їхню роботу, якщо прийматимете хімічні препарати, що перешкоджатимуть функціонуванню цих пристроїв? ЛСД дає деяким людям віру в те, що вони можуть літати. Чи означає це, що вони дійсно можуть літати, уживши ЛСД? Ще жодна людина не змогла полетіти, але декілька загинуло під час спроби! Можливо, чарка рому втримує моряків від заколоту. На жаль, вона також діє на їхні можливості ухвалювати стратегічні рішення, точність їхнього зору, координацію та швидкість реакцій.

Зараз може настати момент, коли ви почнете сумніватися. Якщо ви думаєте, що незнання – це благословення і що вам краще вірити в те, що алкоголь дійсно надає мужності, будь ласка, не потрапте до пастки. Дозвольте мені нагадати вам, що в мене для вас немає нічого, окрім гарних новин. У будь-якому разі ми не повністю задурюємо себе, коли вживаємо алкоголь у часи загрози та стресів. У глибині душі ми розуміємо, що це несправжня хоробрість. Ось чому ми називаємо її «хоробрістю напідпитку». Ми розуміємо, що робимо себе більш вразливими, і так само, як страх льотчика буде набагато сильнішим, якщо він дізнається про те, що його пристрої пошкоджені, зростає наш страх вразливості. А якщо зменшення страху за допомогою вживання алкоголю під час загрози справляє ілюзію надання вам мужності, то страх, який теж виникає від цього, справляє у свою чергу ілюзію усунення її.

Не хвилюйтеся, якщо останнє твердження здається вам дещо заплутаним. Давайте подивимося на нього без ілюзій. Ясно, що алкоголь не надає вам мужності. Також ясно, що вживання алкоголю при небезпеці посилить ваш страх, тому що ви знаєте, що зменшуєте свій захист через вживання алкоголю. Це змушує вас почуватися менш мужніми. Звичайно, це не означає, що насправді вам може не вистачати мужності. Це просто показує, що алкоголь заважає вам її використовувати. Можливо, вам важко сприйняти цю думку, але я запевняю вас, що це правда. Насправді ми все це знаємо протягом всього нашого життя. Чи ставимося ми до п’яної людини, як до такої, яка мужньо зустрічає всі випробовування та незгоди життя? Навпаки, ми впевнені, що вона не може впоратися з життям і тому намагається відгородитися від нього, але, дозвольте мені зауважити, – невдало. Також очевидно, що таке скрутне становище зумовлене алкоголем. Алкоголь не надає вам сміливості,

АЛКОГОЛЬ РУЙНУЄ ВАШУ МУЖНІСТЬ!

Якщо ж це настільки очевидно, то чому алкоголіки цього не бачать? Тому що їм змалечку навіюють, що алкоголь пробуджує сміливість, а оскільки падіння в пастку відбувається поступово, людина, яка щодня випиває, почуває себе так само, як і напередодні. Вона забула, як це – прокидатися сповненою енергії та впевненості в собі. У своєму виснаженому стані вона звинувачує похилий вік і ті проблеми, із якими стикається більшість людей. Вона не уявляє собі, що алкоголь – це лиходій. Навпаки, вона вважає його своїм єдиним другом. Що більше отрути вона п’є, то більше вона її збиває з пантелику й то більшою стає потреба в наступній склянці. Яка все глибшає.

Алкоголь не надає вам самовпевненості чи мужності, навпаки, він переконує вас і будь-кого іншого, що ви взагалі не маєте таких якостей! На щастя, це ілюзія! Незабаром ви самі здивуєтеся тій кількості мужності та самовпевненості, які ви насправді маєте.

Ще один ефект, тісно пов’язаний із вірою в те, що алкоголь надає мужності:

АЛКОГОЛЬ УСУВАЄ КОМПЛЕКСИ ТА ЗАБОРОНИ.

Розділ 14

Алкоголь усуває комплекси та заборони

Те, що алкоголь надає сміливості, – ілюзія. Однак комплекси він дійсно усуває. У цьому випадку погано думати, що це добре. Колись я був упевнений, що ключ до успішної вечірки – якнайшвидше влити кожному гостю щонайбільше алкоголю. Я вірив, що це допоможе гостям перебороти свою сором’язливість і почуватися більш розкутими. Тільки-но напій починає діяти, гості починають втрачати сором’язливість і стриманість. Це також ілюзія. Майте на увазі, що більшості гостей «хоробрість за допомогою хмелю» потрібна ще й до того, як вони прибули на вечірку. Не важливо, скільки і як швидко ви запропонуєте їм випити: кожна вечірка, у якій беруть участь незнайомці, починається з окремих маленьких групок, у яких ведуться чемні розмови.

Так само, як і страх, наші заборони спрямовані на наш захист. У якомусь розумінні вони є формою страху. Це не обов’язково страх фізичної травми, але й страх виглядати дурнем або показати себе в невигідному світлі, інакше кажучи, випробувати зніяковілість або невпевненість. Я згодний з тим, що ці дві риси можуть бути дуже неприємними. Зазвичай відразу помітно, коли хтось страждає від сором’язливості, особливо якщо це дитина. І її незручність тільки зростає в десятки разів, якщо «доброзичливі» батьки говорять:

Ну давай, не соромся, покажи всім, як гарно ти співаєш.

Чому ми так кажемо дитині? Якщо ви страждаєте від сором’язливості, менше за все ви бажаєте стати центром уваги. Хіба це допоможе позбутися сором’язливості? Звичайно ж ні. Це тільки переконує дитину в тому, що це суто природне почуття є серйозним недоліком, який може стати їй на заваді та змусить почуватися гіршою за інших. Не дивно, що більшість із нас живе з почуттям провини, тому що нам не вдається повністю подолати свою сором’язливість, незважаючи на те як вдало ми можемо її приховувати. Я не міг вирішити цю проблему в собі, доки не відкрив ЛЕГКИЙ СПОСIБ.

Як він допоміг мені це зробити? Він дав мені зрозуміти, що сором’язливість і комплекси – цілком нормальні та важливі частини мого захисту. Ви не завоюєте довіру дикої тварини, поки не переконаєте її в тому, що не скривдите її. Подібно до цього цілком природним є те, що діти ставляться до незнайомців із недовірою, доки не переконаються в тому, що ті їм не завдадуть шкоди – психологічної чи фізичної.

Я із задоволенням довідався, що моя сором’язливість цілком нормальна, і в результаті я припинив турбуватися з цього приводу. Я також зрозумів, що ставлення до мене деяких людей, яке я сприймав за зарозуміле, насправді було проявом їхньої сором’язливості. Бажаючи допомогти іншим подолати цей комплекс, я забував про те, що страждаю тим самим, і отримував більше задоволення від спілкування. Це схоже на допомогу пуп’янку розкритися в чудову квітку.

Тож що поганого в тому, що ви вип’єте пару келихів вина, щоб позбутися комплексів? Тому що саме це й відбудеться. Давайте розглянемо декілька прикладів. Типовий: у дитинстві мені не вистачало агресивності. Чи доводилося вам помічати, що, коли два хлопці збираються побитися через якусь реальну або вдавану образу, як олені перед самкою, справжня бійка завжди починається поштовхами в груди одне одному та словесними погрозами. Промивання мізків дає неймовірні результати. Я описував, як я вважав себе ненормальним через те, що ненавидів саму перспективу заподіяння шкоди та болю іншому хлопцеві так само, як і перспективу того, що він зробить мені те саме. Мені ніколи не спадало на думку, що інший хлопець також піддавався такому промиванню мізків, як і я, та відчував тієї миті аналогічні побоювання. Ми були як два олені, які сподіваються, що інший відступиться і бій не відбудеться. Ось чому більшість сутичок між двома нормальними самцями рідко закінчується дійсним фізичним насильством. Коли ми дорослішаємо та, будемо сподіватися, мудрішаємо, можливість фізичного опору практично зникає. Але якщо два юнака випили, вони втрачають страх перед насильством. До того ж вони втрачають свої комплекси, враховуючи страхи завдати болю іншому та дістати ушкодження самому. Звичайне фізичне протистояння між оленями або хлопцями закінчується саме по собі, коли з’ясовується переможець. Але підліток під впливом алкоголю буде несвідомо продовжувати лупцювати або штовхати свого супротивника до нестями. Так, випивка сприяє такій радості, задоволенню і спілкуванню!

Інший класичний приклад – це керування автомобілем після вживання алкоголю. Зізнаюся, що, перш ніж з’явилися соціальні кампанії «Не пий за кермом!», я був у числі тих ідіотів, які вихвалялись тим, що краще водять машину після пари чарок спиртного. Я вважав себе доволі розумною людиною. Як я міг чинити так безглуздо? Напевно тому, що я пив навіть у той час, коли вихвалявся. З певного підліткового досвіду ми знаємо, що велика кількість вжитого алкоголю викликає втрату свідомості. Тоді логічним буде припустити, що невелика кількість алкоголю спотворює відчуття. То як можна повірити в те, що алкоголь може зробити когось кращим водієм? Тому що зникав страх аварії, що, у свою чергу, спонукало мене їхати швидше, ніж звичайно, без жодних побоювань. Інакше кажучи, алкоголь надавав мені фальшиве відчуття безпеки за кермом. Чи ставав я від цього кращим водієм? Ажніяк.

Але найгірший бік вживання алкоголю за кермом не в тому, що ви втрачаєте страх аварії, а в тому, що з вас знімаються всі заборони. Ви перестаєте замислюватись над тим, що алкоголь зменшує не тільки ваші можливості, але й відповідальність. Чи можете ви уявити собі жах від того, що ви вбили іншу людину через те, що були п’яним за кермом? Чи можете ви уявити собі, що вбили свою власну дитину таким чином і тепер вам доведеться жити із цим все життя?

Безперечно, ви з числа тих відповідальних людей, які ніколи не п’ють за кермом та ніколи не впадають в агресію. То чому б вам не пропустити кілька товариських чарочок на якійсь вечірці? Ви, напевно, зустрічали таких людей, у яких рот, здається, не закривається ніколи. Їхній мозок, напевно, з’єднується безпосередньо із щелепами. Яка б думка не прийшла їм у голову, вона миттєво повідомляється всім без винятку. Дехто жорстко, але дотепно називає цей стан словесним проносом. Ті, хто його практикує, збуджують ваш апетит, кажучи, що ви б дуже здивувалися, якби з вами відбулося те, що сталося з ними в понеділок, чи у вівторок? Далі йде нескінченний монолог, який має за мету відтворити той день від початку і до кінця у всіх деталях. Після десяти хвилин ви розумієте, що більше не в змозі втримуватися, і, як би нечемно це не було, ви перериваєте промовця й обережно запитуєте, чи був той день вирішальним у всій історії. У відповідь вам дещо різко відповідають: «Це був день, коли я встиг на автобус!» Вам вдається зупинити себе від зауваження, що не має значення, у який день він встиг на автобус, тому що відчуваєте, що така ремарка тільки погіршить ситуацію. Тому ви чемно і терпляче слухаєте, і в результаті з’ясувується, що найцікавішою частиною розповіді було вагання між тим, був то понеділок чи вівторок.

Більшість із нас має одну чи кілька контрольних точок між мозком і ротом. У мене така тільки одна. Її мета – редагувати думки, що надходять мені в голову, перш ніж я висловлюю їх вголос. Цей пристрій надзвичайно важливий. Він запобігає тому, щоб я не сказав вголос нічого зайвого, нудного або образливого щодо інших. Такий пристрій було б правильно назвати цензором. Деякі люди мають кілька таких контрольних точок. Тому від них ви майже ніколи не почуєте чогось, що може навіть віддалено виглядати як сумнівне. Таких людей ми звикли вважати дещо закомплексованими та непридатними для цікавої бесіди. Я не знаю, яка кількість контрольних точок є найкращою. Я знаю тільки те, що час від часу відчуваю сором за те, що я міг пропустити до рота якусь прикру помилку.

Алкоголь усуває такі заборони. Ось чому весела суспільна подія може раптово перетворитися на бійку: хтось сказав або зробив щось таке, що ніколи б не дозволив собі у тверезому стані. Ви можете заперечити, що закомплексована людина стане цікавішою у спілкуванні, якщо усуне деякі зі своїх комплексів, але не настільки, щоб вдаватися до насильства. Але тут неможливо розрахувати. Алкоголь вас п’янить. Якщо ви поступово втрачаєте контроль над своїми діями, як ви визначите межу, за яку не можна переступати? Але навіть якби це було можливим, залишається ще одне слабке місце. Зазвичай закомплексовані люди не стають більш цікавими в стані сп’яніння. Навпаки, вони стають занадто емоційними, непослідовними, нудними та постійно повторюють самі себе. Було б не так погано, якби самі люди почувалися від цього краще, але цього не відбувається, вони впадають у свого роду прострацію, а люди не можуть оцінювати ситуацію, якщо в них, по суті, немає для цього відчуттів.

Не пам’ятаю, який комік сказав: «Я провів ніч з найпрекраснішою жінкою на землі, а прокинувся поруч із найогиднішою». Що тут не так? Хіба не прекрасно, коли декілька келихів роблять світ більш щасливим і прекрасним? Але істина в тому, що чоловік настільки п’яний, що не в змозі розгледіти її обличчя, і я сумніваюся, що його можливості стали кращими від алкоголю. Усім відомо, що така ніч на один раз на цьому й закінчується. Не думаю, що жінка буде зачарована спітнілим імпотентом із огидним запахом із рота, чиє хропіння не дасть їй заснути всю ніч.

Але як будуть сприймати зазвичай стриману людину ті люди, які залишаються достатньо тверезими? Всі ми знаємо вислів:

НЕ ЗВЕРТАЙ УВАГИ – ЦЕ П’ЯНА БАЛАКАНИНА!

Я пам’ятаю той час, коли був фінансовим директором Triang Toys. Щорічний корпоративний обід починався зазвичай із чемних, дипломатичних і пустих розмов. Наприкінці вечора один із присутніх, який завжди був лагідним мов ягня, коли приходив підписувати свій акт про витрати, став обіймати мене рукою за шию і, дихаючи перегаром прямо в обличчя, палко доводити, що ми все робимо не так, як треба, і що він став би робити на місці керівництва. Чи справляло це на мене враження? Чи думав я про нього: «Яка активна людина! Треба було б просунути його на більш відповідальну посаду»? Навпаки, було очевидно, що це п’яна балаканина і все, що мені треба зробити: запам’ятати його і триматися наступного року від нього подалі.

Чи доводилося мені самому виглядати дурнем під впливом алкоголю? Звичайно ж так. У цьому й полягає ще одна із проблем – напиватися до безпам’ятства. Але я точно пам’ятаю почуття сорому й провини наступного дня. Тільки подивіться назад на своє життя. Чи були ви коли-небудь задурені чи вражені п’яним? Чи ви коли-небудь отримували насолоду від того, що «відрубилися»? Чи ви дійсно пишалися тим, що було після того? Чи були п’яниці зразками для наслідування? Звісно ні! Ми сприймаємо їх як людей, які бояться відігнати гусака зі стежки, але будуть сигналити, сховавшись за склом свого автомобіля.

Те, що алкоголь надає сміливості, – ілюзія. Він дійсно усуває страх, заборони та комплекси, і ілюзією в цьому випадку є позитивна оцінка його наслідків. Дівчина, яка одна йде з нічного клубу, повинна відчувати страх. Якщо вона напідпитку, її природній страх зникає і вона стає мішенню для різноманітних неприємностей.

Тепер ми розберемося з іншою ілюзією:

АЛКОГОЛЬ ЗМІЦНЮЄ НЕРВИ.

Розділ 15

Алкоголь зміцнює нерви

Був один з тих дуже спекотних днів, про які ми мріємо взимку, але проклинаємо влітку. Вентиляція не справлялася зі спекою, як і відвідувачі мого центру, тому двері та вікна були навстіж відчинені. Раптово зачинилися двері, і одна пацієнтка, яка сиділа навпроти мене, підскочила на місці. Вона, вочевидь, була на межі й тому розплакалася: «Ви ж бачите, як я нервуюся. У мене зараз стільки проблем. Якщо навіть випивши небагато для розради, я в такому стані, то якою ж я буду без алкоголю?» Вона не помітила, що і я, і решта присутніх також здригнулися, коли двері зненацька зачинилися. На щастя для нас, за слізьми вона не побачила, як ми перезирнулися. Я запитав її, чи вона коли-небудь помічала, як поводяться полохливі птахи під час їжі, коли найменший звук примушує їх озирнутися назад на дерева. Я пояснив, що для птахів найменший звук нагадує кота і для них така реакція не тільки природна, але й необхідна для виживання.

Це ще один поширений приклад промивання мізків, якого ми зазнаємо від народження. Нас примушують повірити в те, що цілком природна реакція переляку – це якийсь недолік, знак фiзичної або психологічної слабкості. Насправді наші нерви – це одна зі складових неймовірного механізму, який забезпечує нам виживання. У підсумку в історії з дверима виявився щасливий фінал. Та жінка була в такому пригніченому стані, що до того моменту мало що розуміла. Але вона раптово побачила, що ця її реакція не є ненормальною, як вона гадала, а, навпаки, вказує на те, що її організм функціонує нормально. Ефект був дивовижним. Сльози миттєво перетворилися на широку посмішку. Вона змогла розповісти про всі інші жахливі проблеми, що її обтяжували. Вони виявилися типовими неприємностями, які непокоять кожну людину в західному суспільстві, і вона сама визнала, що в них немає нічого трагічного. Я повідомив, що в мене були такі самі проблеми, але вони вже не бентежать мене. Цей інцидент допоміг їй і решті групи зрозуміти, що єдиною причиною того, що ці хвилювання здаються більшими, є те, що вони регулярно отруювали самі себе, а ця отрута ослаблює їхнє здоров’я й енергію та руйнує їхню мужність та самовпевненість. Це ж так очевидно: якщо ви фізично та психічно ослаблені, то мухи перетворюються в слонів.

Ми маємо звичку плутати стрес із відповідальністю. І також вважати нерви поганою річчю. Важливо, щоб ми чітко розуміли кожен із цих термінів. Наша нервова система – це життєво важлива частина нашого захисту. Відповідальність може бути поганою, а може бути й доброю. Якщо вам подобається брати на себе відповідальність, то ви будете через неї процвітати, а нудна та спрощена робота викличе у вас стрес. А хтось, хто не здатний брати на себе відповідальність, буде зазнавати стресу на такій роботі.

Нам промивали мозок, щоб ми вважали страх і біль злом, і так само ми ставимося до стресу. Але це не так. Подібно до страху та болю, це просто попередження, індикатор того, що щось йде неправильно. Якщо показник бензину у вашій машині почав миготіти, буде цілком нерозумно виймати його і вважати, що таким чином ви вирішили проблему. Зробивши так, ви гарантовано перетворите маленьку проблему на катастрофу. Хіба не цілком очевидно, що було б дурістю позбутися страху, болю чи стресу без усунення причини цих симптомів?

Ви коли-небудь помічали, що в наш час лікарі намагаються не прописувати релаксанти на зразок валіума? Це тому, що валіум працює приблизно так, як алкоголь. Якщо хтось чимось пригнічений, єдиний спосіб його вилікувати – усунути причину стресу. А валіум цього не робить. Він просто вимикає застережний вогник. А коли ефект від ліків вщухає, пацієнт повертається до початкового стану й потребує наступної дози. А потім ще і ще. З точки зору вашого організму ліки – небажаний загарбник, який впливає на роботу всіх систем. Тому неймовірний механізм починає виробляти імунітет. У результаті ліки перестають бути такими ефективними, як були раніше, тому доводиться приймати більші та частіші дози, поки вони зовсім не втратять ефект. Що ми робимо в цьому випадку? Ми починаємо приймати більш сильні ліки і продовжуємо своє неминуче падіння. Між тим, якщо ми не позбулися джерела стресу, життя його жертви тепер стає ще більш стресовим. Усі ліки дають фізичні та психічні побічні ефекти, не останнім з яких є повна залежність від ліків.

І якщо такі ефекти від ліків, які прописав досвідчений лікар, то наскільки нерозумно вдаватися до таких наркотиків, як алкоголь, який є сильною отрутою та поступово ослаблює всі ваші відчуття. Запам’ятайте для себе: алкоголь не усуває стрес. Навпаки, він є основною причиною стресу.

Чи не прагну я сказати, що ми не повинні взагалі приймати ліки – знеболювальні при фізичному болю, або релаксанти при психічних розладах? Ні. Якщо мені видалили зуба, для знеболювання я приймаю валіум. У цьому разі валіум – корисний засіб, який дозволяє мені безболісно впоратися зі стресом. Я також не прагну довести, що валіум і подібні ліки не повинні використовуватися як короткочаснi заходи при серйозних стресах, звісно, якщо одночасно усунути або полегшити причину стресу. Але якщо ви завжди будете покладатися на ліки, щоб позбавлятися головного болю або заснути, вони, звичайно ж, не лікуватимуть проблеми.

Але хіба вам не знадобилося б знеболювальне, якби ви постійно відчували біль?

Швидше за все, знадобилося б. Але я б обов’язково проконсультувався б із лікарем, щоб визначити причину болю якнайшвидше.

Але якщо алкоголь може використовуватися як короткочасний знеболювальний засіб, чи правильно тоді казати, що в нього взагалі немає переваг?

Не зовсім так. Ви можете використовувати голову як молоток, щоб забити цвях, але ви навряд назвете це корисним заняттям. Використовувати алкоголь, щоб послабити фізичний або психічний стрес, настільки ж розумно, як відрубати собі ногу, щоб позбутися болючої мозолі. Якщо вам потрібен справжній анальгетик, ваш лікар пропише вам такий, що буде ефективнішим і менш небезпечним, ніж алкоголь.

Але чи дійсно алкоголь у помірних дозах допомагає розслабитися після тяжкого робочого дня?

Прекрасний приклад! Він допоможе нам чітко побачити стан речей. Ми говоримо про щось, що нас розслабляє, вважаємо деякі ситуації або дії такими, що розслабляють. Але, якщо ви вже повністю розслаблені, як може алкоголь або щось інше вас розслабляти? Для того щоб вас щось розслабило, ви спочатку маєте бути напруженими. Скажімо, якщо наш розум ще зайнятий проблемами на роботі, то ми увімкнемо телевізор, читатимемо книгу або обговорюватимемо ці проблеми з партнером. Якщо нам спекотно й ми спітніли, то ми візьмемо душ, а якщо ми при цьому відчуваємо втому, то розслабимося у ванні. Якщо в нас болять ноги, ми надягнемо лікувальні капці. Перевдягнемося в більш зручний одяг. Якщо ми зголодніли – поїмо. Відчуваємо спрагу – поп’ємо. У кожному випадку ми усуваємо роздратування або відволікаємося від нього. Чому ми вважаємо гарячу ванну розслаблювальною? Тому що вона допомагає втамувати біль, зігрітися та позбутися бруду. Але в дуже спекотний та вологий день гаряча ванна тільки посилить ваш дискомфорт, тому кращим за неї стане холодний душ. Сидіння в зручному кріслі розслабляє, якщо ви фізично втомлені, але для дитини, яка сповнена енергії, все буде навпаки. Суть у тому, що жодній із цих дій не властиве розслаблення саме по собі. Вони розслаблюють тільки тоді, коли знімають загострення, тому цілком зрозуміло, що кожен засіб має бути спрямований на конкретне загострення. Наприклад, їжа втамує голод, але не проблему стомлених ніг. Тому як можна приймати алкогольний напій, який не усуває причину загострення, через яку ми перш за все почуваємося стомленими? Звісно, ніяк. Ви навіть не зможете втамувати спрагу.

То чому п’яниці впевнені, що алкоголь їх розслабляє? Існує дві основних причини. До першої ми вже зверталися: алкоголь притупляє ваші почуття. Він не усуває жодне з вищенаведених загострень, він просто примушує вас забути про них. Ось чому хронічні алкоголіки не переймаються тим, чи їли вони, чи милися, чи голилися. А коли дія наркотику закінчується, виявляється, що алкоголь не тільки не впорався із загостренням, але й підсилив його! Тепер алкоголік ще більше потребує напитися, і продовжується нескінчена спіраль, що закручена донизу.

Неправильно буде описувати жоден з наркотиків як релаксант. Повна релаксація насправді є прекрасним станом і полягає в тому, що у вас немає ніяких проблем. Це стан, якого ніколи не досягне будь-хто, залежний від наркотиків. Задумайтеся про це. Навіщо людині напиватися, якщо вона почувається абсолютно щасливою? Самогубство – це повне забуття і останній доказ того, що людина була дійсно нещасною. Сп’яніння – це тимчасове та часткове забуття, рівень якого залежить від рівня сп’яніння. Чи не витікає з цього, що люди, які сп’янюють себе – нещасні? Якби алкоголь вирішував їхні проблеми і дійсно робив їх щасливими, вони б не робили цього регулярно. Щоб зрозуміти другу причину, через яку алкоголіки вірять в те, що алкоголь їх розслабляє, нам треба докладніше розглянути

НАРКОТИЧНУ ЗАЛЕЖНІСТЬ.

Розділ 16

Наркотична залежність

Більшу частину свого дорослого життя я був ланцюговим курцем (смалив одну цигарку за одною). Я досить часто називав себе людиною, залежною від нікотину. Але я ніколи не думав про себе, як про людину, залежну від наркотиків. Я просто використовував такий вислів – я б радше назвав себе залежним від гольфа. Але то були лише фрази, які я звик використовувати. Я знав, що тютюн містить нікотин, але не усвідомлював, що це наркотик, що викликає залежність. Нікотин був для мене чимось, що залишає на моїх пальцях і зубах коричневі сліди, неприємний побічний ефект від приємного куріння. Так само я не міг сприймати алкоголь як наркотик, який викликає залежність так само, як героїн. І все це – незважаючи на те що я втрачав від нього свідомість частіше, ніж я міг запам’ятати, а вечірка без алкоголю вважалася мені непорозумінням. Як і решта людей, я просто піддався промиванню мозку.

Але що насправді означає залежність? Стосовно наркотичних речовин Оксфордський тлумачний словник визначає її таким чином:

Здійснення або вживання чогось за звичкою або примусово.

Мені таке визначення здається доволі заплутаним та оманливим. Люди, які вживають наркотичні речовини, зазвичай визначають себе як «споживачі». Для мене це означає, що вони не залежні від такої речовини, а повністю можуть контролювати її прийом. Такі люди скоріше говорять про «звичку», ніж про «залежність».

На якому етапі вони починають ставитися до себе як до залежних, а не споживачів? Я гадаю, що саме на такому, на якому п’яниці починають називати себе алкоголіками, тобто коли розуміють, що втратили контроль.

Я вважаю, що більш виправданим буде таке визначення залежності:

Неодноразове здійснення якихось дій, які ви б не хотіли робити взагалі, але не можете зупинитися, або хотіли б робити їх менше, але не можете.

То як визначити, що ви від чогось залежні? Є наступні ознаки. Я свідомо вирішив займатися гольфом. Задоволення наступило одразу ж, і мені не треба було робити зусилля, щоб його отримати. Так було тому, що я щиро насолоджувався грою в гольф і це не призводило до проблем. Від самого початку я хотів мати можливість грати ще більше. Тут ви можете заперечити, що п’яниця завжди хоче приймати більше алкоголю. Ні, це не так! Наше визначення залежності говорить про інше. Він хотів би скоротити чи припинити вживання алкоголю, але змушений пити більше.

Пригадайте час навчання, коли ви викурювали по п’ять цигарок і випивали півтора літра пива. Чи можете пригадати, що ви думали: «Я по-справжньому заздрю тим людям, які можуть викурити цілу пачку та випити п’ять літрів за вечір»? Хіба не навпаки? Чи не заздрять гіркі п’яниці та запеклі курці тим, хто потребує випивки та цигарок тільки впродовж суспільних подій? Я ладен битися об заклад, що немає гравця в гольф, який не заздрив би Тайґеру Вудзу![14] Але чи можна уявити собі людину, яка викурює по двадцять цигарок у день та випиває пляшку вина за вечерею і при цьому думає: «От якби я міг викурювати шістдесят цигарок і випивати зо дві пляшки»?

Не плутайте це із ситуацією, коли людина потребує шістдесятьох цигарок та двох пляшок вина на день, але викурює тільки двадцять і випиває одну через стан здоров’я, фінансові та інші обмеження.

Незважаючи на те що гольф – дороге дозвілля, я ніколи не відчував, що марно витрачаю гроші. Граючи в гольф, я ніколи не відчував у глибині розуму чорну похмуру тінь. Наскільки сильно я б не любив гольф, без нього я ніколи не відчував, що я чогось позбавлений або мені чогось не вистачає. Я не жахався вихідних, якщо вони не передбачали гольфа. Насправді я міг приїхати на відпочинок, і не грати в гольф, і не почуватися анітрохи обділеним. І коли я вирішив, що більше не хочу грати в цю гру, жахливої травми мені це не завдало. Я просто вийшов з гри.

Я можу сказати цілком чесно, що ніколи не жахався, якщо їхав на двотижневі канікули без алкоголю та тютюну. А все тому, що я навіть уявити не міг, що відправлюсь в таку відпустку, де не міг би пити чи курити. Цілком очевидно, що я вже був залежним від цих двох отрут задовго до того, як це усвідомив. Ви можете сперечатися: для чого мені позбавляти себе задоволення курити чи пити алкоголь на відпочинку? Якщо ви не зрозуміли, про що йдеться, то саме так каже будь-який «споживач», який здатен себе контролювати. Суть у тому, що я міг їздити на відпочинок, упродовж якого був позбавлений гри в гольф – заняття, яке приносило б мені більше задоволення, ніж куріння чи випивка. Але я не міг обійтися без нікотину або алкоголю:

Я ВЖЕ БУВ ЗАЛЕЖНИМ!

Ось у чому справжня різниця між залежністю та істинним задоволенням: у гольфі я міг контролювати себе. І це не було шизофренією. Одна частина мого мозку казала: «Чому я витрачаю важко зароблені гроші на все це?», коли інша думала:

«А як ще я зможу насолоджуватися життям або долати стрес, якщо не буду грати в гольф?»

Здебільшого плутанина між такими термінами як «залежність», «звичка» та «споживання», виникає завдяки так званим експертам, які навіть не розуміють всіх таємниць залежності. Тому вживання наркотичних речовин часто називають «звичкою», нібито єдиною причиною того, що ми їх вживаємо, є те, що ми до цього звикли. Але хіба ми настільки примітивні? Хіба у звичайної поведінки немає причин? Коли я перебуваю в Англії, я маю звичку їздити по лівому боку дороги. Коли я потрапляю до континентальної Європи, я миттєво перериваю цю доволі давню звичку без жодних страждань. Хотілося б розсіяти загальноприйняту помилкову думку про те, що звички складно позбутися. Я не буду стомлювати вас поясненням того, чому я звик їздити по лівому боку дороги і чому в континентальній Європі я борюся із цією звичкою. Якщо я намагатимусь виправдати свою поведінку, кажучи, що я робив так, тому що звик, насправді я скажу вам наступне:

Я НЕ РОЗУМІЮ, ЧОМУ Я ТАК РОБЛЮ!

Ви повинні розуміти, чому ви випиваєте. Дуже легко уявити, що ті, хто вводить героїн собі у вену, – наркомани. Але складніше побачити в тому самому світлі такі поширені заняття, як куріння або пияцтво. Однак останнім часом ставлення суспільства до курців зазнало категоричних змін. Практично всі дорослі курці на Заході визнають, що шкодують, що почали курити. Вони розуміють, що потрапили в пастку, а не свідомо вирішили в ній опинитися. Ті люди, які ніколи не курили, не можуть зрозуміти, чому хтось ладен платити чималі гроші за те, щоб підкурити висушені рослини та вдихати в легені огидний смертоносний дим. До речі, навіть самі курці не розуміють, для чого вони це роблять. Люди, які не курять, ставляться до курців так само, як курці або п’яниці ставилися б до наркоманів, які вживають героїн. Ми навіть не можемо собі уявити, як можна отримувати задоволення від простромлювання вени холодною голкою шприца. Але чи можете ви зрозуміти, для чого вони це роблять?

Це ж очевидно: тому що мають залежність.

Але таке пояснення насправді нічого не пояснює. Як і звичка, залежність – це лише слово. Воно не пояснює, чому люди це роблять. Але я допоможу вам це зрозуміти. Як і більшості людей, мені промивали мозок, щоб я повірив у те, що залежні від героїну вживають його тому, що він підносить їх на чудові, надзвичайні висоти. Спробуйте уявити собі героїнозалежного без героїну. Уявіть собі його паніку, страх, жахливе бажання дози. А тепер уявіть його неймовірне полегшення, коли він зрештою отримує цю дозу. Чи ви насправді вірите, що він робить уколи з метою досягнення незвіданих висот? Різдво може завдавати втіхи, але чи відчуваємо ми жахливу паніку, розуміючи, що Різдва не буде аж цілий рік? Людина, яка залежить від героїну, змушена проходити крізь цей жахливий ритуал у спробах припинити страшенні страждання, що їх викликає перша доза й підсилюють наступні.

Наркозалежні вірять в ілюзію того, що вони будуть страждати від ламання, як тільки намагатимуться позбутися своєї залежності. І вони страждають від цього все своє життя, і вона є єдиною причиною того, що вони потребують наступної дози. Люди, не залежні від героїну, не відчувають такої паніки, страху, бажання. Але сам героїн не полегшує цих симптомів, а навпаки – він їх створює. Він забирає однією рукою, щоб повернути іншою. Чому ж цього не розуміють залежні від героїну? З тієї самої причини, з якої це не розуміють курці, п’яниці або інші люди, яким не пощастило і які потрапили в наркотичну пастку. Ці пастки трохи відрізняються відповідно до тих наркотиків, від яких ви залежні. Але наступні характеристики спільні для всіх них:

1. Нам навіюють, що ми недосконалі, що в нас є вроджені вади.

2. Нам навіюють, що ми отримаємо якесь задоволення й/або підтримку від отрути, яка допоможе нам впоратися з цими недоліками.

3. Перші дози неприємні на смак і не приносять задоволення чи допомоги – реальної або вдаваної. І це повністю усуває страх стати залежним. Зрештою, чому б нам продовжувати вживати те, що огидно смакує та не справляє на нас ніякого ефекту? Однак у випадку з такими наркотиками, як нікотин чи кофеїн, неприємний смак зазвичай повністю або частково знищено за допомогою домішок або підсолоджувачів. Так ми підсолоджуємо собі гірку пігулку.

4. Коли наркотик виходить з нашого організму, ми страждаємо від його відсутності. Це практично непомітне відчуття спустошеності та ненадійності дуже схоже на голод. Через те що ми не можемо відділити його від голоду або інших причин, що викликають страждання, і оскільки ми не страждаємо від нього, коли вживаємо наркотики, то ми не вважаємо, що саме наркотики викликають ці страждання.

5. Якщо ви приймаєте дозу наркотиків під час абстиненції, то ви частково зменшуєте деякі страждання, що вона викликала. Тоді ви насправді почуваєтеся більш впевненими в собі та розслабленими, ніж до цього. Це не ілюзія. Але через те що ви отримуєте цю саму насолоду або підтримку під час вживання наркотику, ви обманюєте себе та починаєте вірити в те, що наркотик дійсно приносить вам істинну насолоду чи то підтримку, що й підтверджує всі закладені у вас навіювання:

ЦЕ ІЛЮЗІЯ.

Насправді найбільш сумний аспект будь-якої наркозалежності поляє в тому, що залежна людина продовжує вживати наркотик, щоб позбутися створеного ним же почуття невпевненості. Інакше кажучи, для того, щоб повернутися до того стану, який був у вас все життя до початку вживання наркотиків.

З того часу як ваше тіло пристосувалося та виробило імунітет до наркотику, ви не можете повернутися до цього благословенного стану, навіть якщо приймете дозу. Наркотик ніяк не може допомогти вам розслабитися. Насправді він викликає відчуття спустошеності, невпевненості та напруження.

6. Кумулятивний ефект наркотику погіршує ваш фізичний і психічний стан, тому відчуття залежності стає все більшим і більшим, і відповідно збільшується доза: це нескінчена спіраль падіння. Як засохла скоринка здається голодняку бенкетом, так само ілюзія задоволення та підтримки ще більше задурює наркомана, хоча його друзі та родина розуміють сумну істину. А насправді навіть ілюзія задоволення чи підтримки майже непомітна.

7. Нас учили думати, що наркотики важко покинути. І що більша наша залежність, то більш обділеними та жалюгідними ми почуваємося, коли намагаємося покинути вживання наркотиків. Звісно, якщо наркоман проходить стадію спроб контролювати вживання наркотиків, то що більше він прагне наркотиків, не піддаючись своєму бажанню, то більшає відчуття позбавлення та пригніченості й то більшає відчуття задоволення та підтримки, якщо він такому бажанню врешті-решт піддасться. Не помиліться: за таких умов і страждання, і задоволення реальні та сильні. Звідси й пішли такі вислови: «Пити – це ще нічого, а от не пити в перервах – дуже важко», та: «Після двох склянок мартіні я наче знову народився».

Неприємні відчуття в перервах між випивкою спричинені декількома факторами:

1. Почуттям похмілля, спричиненим попереднім вживанням алкоголю.

2. Кумулятивним ефектом регулярного пияцтва, його впливом на ваше фізичне і психічне здоров’я, а також фінансове становище й особистіcні стосунки.

3. Іншими реальними стресами, яких ви зазнаєте в житті і які ніяк не пов’язані з уживанням алкоголю, але які б ви намагалися вирішити, якби не віддали перевагу затупляти свій розум за допомогою алкоголю.

4. Відчуттям спустошеності та невпевненості, створюваним «маленьким чудовиськом».

5. Внутрішньою тягою до алкоголю.

Алкоголіки повністю усвідомлюють, шо причиною першого фактору являється алкоголь. У відношенні другого це не завжди так, тому що наслідки його проявляються поступово і звичайно його пояснюють старінням та життям у цілому. Про третій фактор вони воліють не замислюватись, а четвертий сам по собі непомітний, тому для них це має такий вигляд: «Я б зараз чогось випив!» Це приводить нас до п’ятого фактору, який більш могутній, ніж перші чотири, разом узяті.

У перервах між уживанням спиртного алкоголіку хочеться випити. Він знає, що випивка тимчасово вдовольнить це бажання, тому не звертає уваги на решту факторів. Однак під час цих перерв він змушений страждати від бажання, замість того щоб задовольнити його. От де справжні тортури! Але якщо «маленьке чудовисько» майже непомітне, то чому це бажання завдає таких тортур? З тієї ж самої причини, з якої у вас може початися сверблячка, яку ви не помічаєте, доки щось не завадить вам почухати в тому місці. Ви почуваєтеся чудово, коли чухаєте вражене місце, навіть якщо сама сверблячка ледве відчутна. Це схоже на звук далекої сигналізаційної сирени, яка гуде довго, але ви помічаєте її тільки тоді, коли вона вщухає. Тиша прекрасна! Насправді ви відчуваєте насолоду тоді, коли подразнення припиняє свою дію. Навіть якщо ви його зовсім не відчували, воно таки існувало. Так і з алкоголем – вам подобається не сам напій, а припинення роздратування від бажання його випити. А люди, які взагалі не п’ють, насолоджуються цим відчуттям увесь час.

А тепер уявіть собі, що сирена наблизилася й гуде під вашими вікнами. Вам уже ніяк не вдасться не звертати на неї уваги. Тепер ви не можете ані розслабитися, ані сконцентруватися на роботі. Цей звук буде домінувати над вашим життям, доки сирена не вимкнеться. Саме тому п’ятий фактор – внутрішня тяга – сильніший за всі інші, разом узяті. Якщо людина, яка п’є, вирішує, що має задовольнити своє бажання випити, вона буде почуватися абсолютно нещасною, поки не зробить цього. І що довше триватимуть її страждання, то більшим буде полегшення та ілюзія задоволення.

Мені не треба вам розповідати про те, що ці страждання абсолютно реальні. Таке саме сильне й задоволення, якого зазнають алкоголіки, коли можуть задовольнити своє бажання. Ілюзія полягає в тому, що саме алкоголь приносить задоволення та втамовує бажання. Ще раз прочитайте наведені вище п’ять факторів. Кожен з них спричинений уживанням алкоголю і діє на будь-якій стадії вашого потрапляння в пастку. Уявіть, що вам заборонено знімати тісні чоботи протягом цілого тижня і при цьому вам треба жити як завжди: працювати й відпочивати. Звичайно ж, ви відчуєте неймовірне полегшення, коли нарешті знімете ці чоботи. Але думка про те, що алкоголь надає дійсного задоволення, тотожна тій, що носити тісні чоботи дуже приємно. Ніхто не стане носити їх добровільно протягом цілого тижня тільки для того, щоб отримати кілька хвилин задоволення від того, що нарешті їх зніме. Алкоголь не тільки задовольняє бажання, він є підґрунтям і єдиною причиною його існування.

Добре це зрозумійте: страждання від позбавлення алкоголю викликаються самим алкоголем. І, що навіть більш важливо, на відміну від мухи, ви можете втекти й більше не зазнавати цього страждання. А тепер забудьте про всі ті страждання, яких ви зазнавали в періоди, коли не могли випити. Давайте подивимося ближче на ті чудесні моменти, коли ви можете пити. Але спробуйте подивитися на них, забувши про все те, чим нам промивали мозок. Щоб це зробити, вам потрібно не враховувати ті ілюзорні моменти задоволення, які я тільки-но описав вище, – полегшення від закінчення утримання від спиртних напоїв. Не плутайте закінчення страждань від незадоволеного бажання з істинним задоволенням. Введення знеболювального препарату може усунути страждання від болю, але сам по собі він не приносить задоволення. Він не принесе його, якщо ви не зазнаєте болю. Період утримання від спиртних напоїв здається таким довгим і нестерпним, а момент його закінчення раптово виявляється таким несподівано коротким. Але чому такі моменти не треба враховувати? Тому що насправді вони не є частиною задоволення від уживання алкоголю. Ми страждаємо, коли не можемо дозволити собі випити, і вважаємо, що отримаємо шалену насолоду, коли нарешті зможемо це зробити. Це одна з ілюзій, притаманна будь-якій наркозалежності, і зараз ми спробуємо зрозуміти, чи це правда. Полегшення, яке ми відчуваємо після закінчення періоду утримання від спиртних напоїв, є саме полегшенням. І з цього моменту починається справжнє пияцтво, тож спробуємо його проаналізувати.

Ви також повинні виключити будь-які випадки, коли ви дійсно втамовуєте спрагу. Це істинне задоволення, але, як ми вже встановили, алкоголь насправді викликає спрагу. Також викресліть ті моменти, які були щасливими не тому, що ви вживали алкоголь, а з інших причин. Це виключає всі вечірки, дискотеки, весілля та обіди в ресторані, тобто фактично усі суспільні, спортивні та розважальні події. Ви можете запитати – чому? Зрештою, хіба не в цих ситуаціях ми більш за все насолоджуємося спиртним? Пам’ятайте, що ви повинні залишатися об’єктивними. Можливо, ми просто насолоджуємося самою подією, а той факт, що ми не можемо насолоджуватися нею без алкоголю, не означає, що ми отримуємо задоволення від випивки. Зрештою, ті люди, котрі не п’ють, здатні насолоджуватися вечірками і без алкоголю.

Для більшості курців найприємніші цигарки – це ті, які вони викурюють в компанії або після їжі. У наших клініках ми просимо курців, які вірять в те, що вони насолоджуються курінням, подумати, чим саме вони насолоджуються. Щоразу їм важко відповісти на це запитання. Зазвичай вони кажуть щось подібне:

Я не знаю. Зараз мені неприємно. Відверто кажучи, цигарка жахлива на смак. Але після їжі мені подобається курити.

Вони не замислюються над тим, що дві цигарки з однієї пачки принципово не можуть бути різними. Як може цигарка, яку викурили на вечірці, бути більш приємною, ніж її сестра-близнючка з тієї самої пачки? Ніяк. Усі цигарки мають жахливий смак. То чому ж тоді цигарки, які ми викурюємо на вечірках, видаються приємними? Пояснення досить просте. Якщо я не можу просто перестрибнути через триметрову стіну, а за допомогою жердини в мене це вийде, то логічно, що справа в жердині. Курцям не подобаються вечірки, на яких заборонено курити, і подобаються ті, на яких курити можна. Логічний висновок: справа в цигарках. Так і є. Але не тому, що цигарки приносять насолоду, а тому, що без них курці почуваються нещасними.

У клініках, що займаються лікуванням від алкоголізму, ми не можемо просити пацієнтів куштувати улюблений напій, тому що нам потрібно, щоб вони зберігали тверезість і розсудливість. Однак однією з причин, через яку я просив вас не намагатися покинути чи скоротити вживання алкоголю під час читання цієї книги, є те, що єдиний спосіб зрозуміти, наскільки приємним є вживання алкоголю, – перевірити це саме під час його вживання. Дуже важливо позбутися ілюзій, а ви не зможете цього зробити, якщо вже припинили пити. Яким би не був привід для вживання алкоголю, іноді замисліться та зосередьтесь на свідомому відчутті смаку отрути. Запитайте себе, що в ній такого приємного.

Подивіться на своє життя. Безумовно, ви насолоджувалися тисячами подій, на яких ви вживали алкоголь, але спробуйте відділити алкоголь від події. Можете пригадати хоча б одну подію в своєму житті, коли ви отримали істинну насолоду не від самої події, а від вживання напою, який містив алкоголь? Пригадайте все від самого початку, коли ви з труднощами намагалися звикнути до смаку спиртного. Тоді вживати алкоголь було неприємно. А проміжний етап, коли ви вже звикли до неприємного смаку, але пияцтво ще не стало для вас проблемою? Чи здавався вам алкоголь чимось особливим, чи ви просто приймали його як щось звичайне? Можливо, ви згадаєте, як у цей період збиралися повечеряти з друзями й смакували смачну їжу, або спілкування з конкретними людьми, або приємне оточення ресторану. Але чи думали ви про те, як приємно було б випити пляшку вина? Вживання алкоголю стало для вас важливим тільки після того, як перетворилося в проблему. Все це переконує, що нам не стільки подобається вживати алкоголь, скільки ми почуваємося нещасними та пригніченими без нього.

Якщо ви зможете об’єктивно оцінити ситуацію і визнати те, що щасливі події були такими не тому, що ви пили спиртне, то ви зрозумієте, що більшу частину вашого життя навіть ілюзія задоволення від випивки була ледве помітна. І, звичайно ж, ми не повинні забувати ті часи, коли наша мова ставала невиразною, коли ми несли нісенітницю, ледве трималися на ногах, були вразливими та агресивними, відчували нудоту або блювали. І хоча ви цього, можливо, не пам’ятаєте, але треба врахувати ті моменти, коли ви непритомніли. Тоді буде зрозуміло, що ті часи, коли ми вживали алкоголь, були нічим не кращими за часи утримання від нього. Вони навіть часто були ще гіршими. Ніколи не забувайте, що в обох випадках страждання викликане вживанням алкоголю і воно не дає вам ані задоволення, ані підтримки.

Однак якщо ми віримо, що маємо вроджену ваду, а інакше кажучи, знову народжуємося після двох склянок мартіні, то ми також повинні вірити в те, що справжній алкоголік не має іншого вибору, окрім як бажати алкоголю. Але це не так. Ми жадаємо тільки того, що принесе нам істинну насолоду або підтримку. Як тільки ви позбудетесь цієї помилкової думки, то позбудетесь і бажання. Я ще повернусь до цього питання. Курцям простіше, ніж алкоголікам, порівняти себе з тими, хто вживає героїн. По-перше, нам здається неприродним встромлювати голку собі у вену, так само як неприродним може здатися вдихання смертоносного диму в легені. А от пиття – абсолютно природна дія, яка не тільки викликає істинне задоволення, але й є життєво важливою для виживання. Уживання алкоголю не володіє жодною з цих характеристик, але наше сприйняття його затьмарене багаторічним промиванням мозку: нам навіюють, що помірне вживання алкоголю є приємним і природним.

По-друге, природа нікотину полягає в тому, що ми швидко досягаємо стадії, коли ми куримо протягом всього дня та панікуємо, якщо цигарки закінчилися. Насправді нерегулярний курець, який весь день може провести без цигарки, «нормальними» курцями сприймається як ненормальний, але везучий. З алкоголем усе навпаки: ранкова склянка й незмінна фляжка вважаються безсумнівними ознаками алкоголізму.

Різниця пояснюється тим фактом, що нікотин – дуже швидкодіючий наркотик: уже за годину після викуреної цигарки він практично повністю виводиться з організму. Тому багато курців незабаром починають курити по 20 цигарок на день. Хоча ми реально відчуваємо потребу в нікотині, вона настільки непомітна, що ми маємо тільки бажання чимось зайняти руки або просто «вийти покурити». Коли ми розкурюємо наступну цигарку, рівень нікотину відновлюється, відчуття невпевненості зникає і натомість виникає ілюзія того, що куріння розслаблює та надає впевненості в собі.

Утримання в алкоголіків не настільки болісне, як у наркоманів, залежних від героїну. Однак вживання алкоголю викликає декілька неприємних фізичних наслідків. Ми вже знаємо про сп’яніння та зневоднювання і що не треба бути Ейнштейном, щоб зрозуміти, що блювання та похмілля наступного ранку після вечірки були прямими наслідками вживання алкоголю. Нам зовсім не хотілося лікуватися тим самим, і будь-яка думка про алкоголь була нестерпною. Насправді тоді й відбувається один із тих випадків, коли ми урочисто даємо клятву ніколи більше не підносити до губ цієї гидоти. Тому на те, щоб стати алкоголіком, може знадобится від 2 до 60 років, і саме тому більшість людей ніколи не досягають стану запоїв. Наша природня відраза до неприємних наслідків гальмує наше неминуче падіння.

Однак, якщо ви досягли ранніх стадій, коли сп’яніння використовується як захист від стресів, це вже зовсім інша історія. Багато таких людей навчаються обмежувати споживання алкоголю, тому вони п’ють його достатньо для того, щоб сховатися від джерела стресу, але не так багато, щоб зрозуміти, що він серйозно впливає на їхнє життя. Тому, коли фізичні наслідки сп’яніння зникають, похмілля перестає бути жахливим. Ви не вирішили жодної з ваших проблем і знаєте про це. Але є просте рішення – ще одна доза наркотику повертає вас у той самий стан сп’яніння, і тому проблеми вже не будуть вас так бентежити.

Хіба це так погано? Хіба це не «споживання» та контролювання наркотику?

Ні! Насправді це він вас контролює! Ви знаєте про деякі погані фізичні наслідки, але на цій стадії вони не здаються вам серйозною проблемою, тому будь-яке інстинктивне бажання покинути вживання або скоротити дозу наркотиків слабшає. Не важливо, наскільки поступово та непомітно це відбувається, ви вже опинилися в нескінченній спіралі падіння. Через те що ваш організм виробив імунітет до алкоголю, вам необхідно приймати більші дози, щоб досягнути такого самого ступеню сп’яніння. Це відбувається настільки поступово, що ви навряд це відчуваєте. А через те що ви вживаєте все більше й більше, ваші проблеми – психічні, фізичні та фінансові – стають все скрутнішими. Це знову ж таки стається доволі поступово, тому день у день ви не помічаєте, що щось змінюється. Що гіршими робляться ваші проблеми, то більше ви потребуєте ілюзорної підтримки й оманливого товариша. Тому, навіть якщо ви досягаєте стадії, коли починаєте підозрювати, що маєте проблеми з алкоголем, ви ніяк не можете обрати момент, щоб почати їх вирішувати. Краще зачекати, скажете ви собі, поки життя стане менш напруженим. Але, якщо ви потрапили в наркотичну пастку, життя обов’язково ставатиме все більш стресовим. Та про це ми поговоримо пізніше.

Я хочу, щоб ви затямили: якщо нам здається, що ми потребуємо регулярного прийому якоїсь отруйної хімічної речовини, то буде логічним припущення, що в цій речовині є якась складова, яка викликає цю необхідність, і що ми будемо страждати, якщо припинимо вживати цю речовину.

Але це все ілюзія. Залежності від самої хімічної речовини не виникає. Ми залежимо від переконання, що ми можемо отримати якусь справжню користь від її споживання, а це, в свою чергу, породжує помилкову впевненість у тому, що без неї ми не зможемо насолоджуватися певними подіями або впоратися з іншими. У випадку з алкоголем ми залежимо від сп’яніння! Або радше від ілюзії того, що стан сп’яніння робить суспільні події приємнішими, допомагає розслабитися і зняти стрес. Повторюю: це ілюзія. Ця проблема вирішується на рівні вашої свідомості. Коли ви позбудетесь ілюзії, то ви

ПОЗБАВИТЕСЬ ЗАЛЕЖНОСТІ.

Тому давайте продовжувати розбиратися. Ще одна дотепна властивість пастки:

СХОЖІСТЬ МІЖ АЛКОГОЛЕМ ТА ЇЖЕЮ.

Розділ 17

Схожість між алкоголем та їжею

Ми вже розглядали, як матінка-природа наділила всіх істот пристроєм, так званим «голодом», щоб ми пам’ятали, що треба їсти. Але чи ви коли-небудь замислювалися над тим, як він влаштований? Коли ви відчуваєте голод, ви не зазнаєте фізичного болю. Можливо, у вас бурчить у животі і ви почуваєтеся спустошеним і дратівливим, але це не біль. Я не маю на увазі сильний голод, який призводить до голодної смерті. Це зовсім інше питання, і тут я не в змозі робити будь-які зауваження. Я один із тих щасливців, який жодного дня не прожив хоча б без одного пристойного прийому їжі. Я маю на увазі не про голодування, а про звичайне щоденне триразове харчування. Чим чудовий голод? Він не тільки не викликає справжнього болю – ми відчуваємо голод як бажання щось з’їсти, але, як правило, ми взагалі не усвідомлюємо цього. Досить очевидно, що намір матінки-природи полягав у тому, щоб впевнитися, що ми постачатимемо нашому організму всю необхідну енергію та поживні речовини, щоб залишатися бадьорими, здоровими та живими. Тільки-но я закінчую снідати, як мій організм починає переробляти енергію та використовувати мінеральні речовини. І ось вісім годин по тому я сиджу й пишу про їжу, але анітрохи не відчуваю себе зголоднілим. До того, як я їстиму, мине ще дві години, але за цей час я не почну відчувати голод. Тепер я розумію, що так відбувається через мою багаторічну звичку до такого режиму. Але я не розумію того, чому я не починаю потерпати від голоду відразу ж після закінчення прийому їжі або чому за дві години я раптом відчую сильний апетит. На щастя, мені й не потрібно це розуміти. Я навіть віддалено не можу рівнятися розумом із матінкою-природою, але я дуже їй вдячний, тому що все життя я можу зазнавати величезної насолоди, задовольняючи свій апетит.

Один із хитромудрих аспектів наркотичної залежності полягає в тому, що вона майже повністю схожа на голод. Коли ми хочемо випити, ми відчуваємо цю потребу як «хочеться випити». Як і у випадку з їжею, ми не відчуваємо фізичного болю, і саме відчуття ледве помітне. На ранніх етапах ми можемо проводити доволі багато часу, перш ніж з’явиться якесь відчуття, і ми, як правило, пов’язуємо його з певними ситуаціями, наприклад із суспільними заходами. Але тільки-но ми забажаємо випити й одержуємо можливість це зробити, ми одразу ж відчуємо задоволення або розслаблення, як при насиченні їжею, навіть якщо напій не був дуже смачним. Тоді в чому різниця? Здається, що вона дуже маленька, але насправді є декілька важливих відмінностей. Фактично вживання алкоголю і прийом їжі – повні протилежності.

1. Гарна їжа приємна на смак, коли ви зголодніли. Алкоголь завжди неприємний на смак.

2. Їжа необхідна для вашого здоров’я, насолоди, благополуччя, виживання. Алкоголь – отрута, яка систематично та поступово погіршує ваш фізичний і психічний стан.

3. Їжа – це справжнє задоволення. Вживання алкоголю – зловживання довірою.

4. Алкоголь п’янить вас та ослаблює всі ваші почуття. Їжа не призводить до таких наслідків.

Їжа не викликає голоду, але по-справжньому його задовольняє – не назавжди, але настільки, що ви можете продовжувати насолоджуватися нею решту свого життя. Алкоголь створює тільки бажання його. Він навіть не втамовує вашої спраги. Замість того щоб задовольняти потребу в алкоголі, він підсилює її та ваші майбутні страждання – на все життя.

Якщо замислитися, все це цілком очевидно. Навіть алкоголіки не потребують алкоголю, доки не починають його вживати. Адже він навіть не втамовує спраги! Тому все, що ми отримаємо, вживаючи алкоголь, – це потребу, причому не в корисних речовинах, а в отруті, яка нас руйнує.

Можливо, ви помітили, що я згадував свій звичний режим харчування. Ви можете припустити, що їжа – це просто звичка. Якщо ви так думаєте, то спробуйте від неї відмовитися! Їжа – це не звичка, це життєва необхідність. Дійсно, різні люди звикли задовольняти голод кілька разів на день різними видами їжі. Також правдою є те, що багато хто має звичку переїдати. Люди, залежні від різних наркотичних речовин, звикли задовольняти своє бажання в різний час і різними наркотиками, але вживання алкоголю – це також не звичка. Це наркотична залежність.

Саме різноманітність наркотичних «звичок» спонукає деяких «експертів» виокремлювати різноманітні типи п’яниць. Це так само розумно, як намагатися аналізувати різні види мишей, що потрапляють до мишоловки. Це лише заплутує таємниці наркотичної залежності. «Експертів» не зупиняє навіть те, що складена ними деталізована класифікація різновидів алкоголіків не допомагає вилікувати жодного з них. Тип п’яниці анітрохи не впливає на суть проблеми. Вони всі в одній і тій самій в’язниці, ключ від якої однаковий для всіх. Настав слушний час для того, щоб розібратися ще з однією ілюзією, яка тримає багатьох людей у пастці, як багато років тримала мене:

МІФ ПРО ОСОБИСТІСТЬ, ЯКА ШВИДКО ЗВИКАЄ ДО НАРКОТИКІВ.

Розділ 18

Міф про особистість, яка швидко звикає до наркотиків

Як і більшість представникiв мого покоління, я почав регулярно випивати та курити, коли пішов працювати. Якби існував такий термін, як «нікотиноголік», то я визнав би, що був таким, коли мені минуло двадцять. Усе тому, що я так швидко звик «ланцюгово» курити, що насправді повірив, що є особистістю, яка швидко звикає до наркотиків. Так само як АА стверджують, що алкоголіки мають відмінний від «помірно питущих людей» організм, я вірив, що відрізняюсь від «помірних курців». Я вірив, що в моєму організмі була вроджена вада, від якої не страждають нормальні люди, або нікотин містить якийсь хімічний елемент, без якого я не зможу вижити, тоді як «помірні курці» можуть курити, коли їм заманеться. Гадки не маю, яка з двох наведених альтернатив була правильною в моєму випадку, але результат від цього не змінювався.

В наші дні навіть курці визнають куріння чимось ненормальним та антисоціальним. Але за тих часів, коли я був дитиною, понад 90 % дорослих чоловіків курили. Ви здавалися дивакуватим, якщо не курили, і багато хто називав вас слабаком. Уживання алкоголю досі вважається нормальним, тому що понад 90 % дорослих у західному суспільстві регулярно п’ють спиртне. Але якщо можна стверджувати, що вдихати канцерогенний дим ненормально, так само можна сперечатися, що нема нічого нормального в додаванні огидної на смак отрути до приємного та поживного напою.

Для зручності я продовжу вживати вислови «помірно питущі люди» та «помірний курець». Але, щоб виключити непорозуміння, я визначу «помірно питущих людей» таким чином:

Люди, які вірять у те, що отримують справжню насолоду та/або підтримку від вживання алкоголю; люди, які розуміють, що їхнє здоров’я під загрозою, але вірять у те, що переваги від споживання переважають ризики.

Такі люди не вважають вживання алкоголю проблемою та вірять у те, що, якщо воно навіть нею стане, вони з легкістю скоротять або покинуть вживання алкоголю. Іншими словами, моє визначення помірно питущих людей – люди, які вірять у те, що контролюють своє споживання спиртного.

Хоча це може здатися протиріччям останньому реченню, але до «помірно питущих людей» треба включити тих, хто випадково напивається. Для того щоб отримати визначення «помірного курця», треба просто замінити вживання алкоголю на куріння. Я також маю зазначити, що ніколи в житті не пов’язував свою «залежність» або «хімічну ваду» зі вживанням алкоголю. Я навіть не підозрював, що маю проблему з алкоголем, аж поки мені вже не було за п’ятдесят, а прийняв цей факт тільки в шістдесят з лишком років. До того часу я вже відкрив ЛЕГКИЙ СПОСIБ і зрозумів, що ніхто, враховуючи мене, ніколи не був приречений вживати отруту через те, що був схильною до цього особистістю або мав вроджену ваду організму.

Більшість людей, які ніколи не курили, мають помилкову думку, що люди, які забагато курять, чинять так тому, що для них цигарки приємнiшi, ніж для «випадкових» курців. Це здається логічним, але як і відбувається з практично кожним аспектом наркотичної залежності, насправді реальність є прямо протилежною загальній думці. Якщо ви багато курите, то ви ні в якому разі не можете дурити себе тим, що отримуєте від цього насолоду. Якщо ви досягли стадії, коли без цигарки не можете виконувати навіть найпростішу фізичну або розумову роботу, то ви можете вважати, що нікотин вам допомагає! Але яку таку «магію» може містити цигарка, що я не можу без неї навіть натиснути кнопку на телевізійному пульті?

З першої неприємної цигарки до останньої я ненавидів кожну. «Помірні» курці не стільки не враховують ризику захворювань, скільки намагаються про це не думати. Я вже пережив смерті батька та сестри від куріння, і, зважаючи на стан моїх легень, дивом було те, що я сам не помер. То чому ж я продовжував курити? Тому що спроби покинути робили мене неймовірно нещасним! Я був мов між двома вогнями. Я ненавидів куріння, але без нікотину, здавалося, не міг радіти життю та долати стреси. Цілком зрозуміло, що я відрізнявся від більшості «помірних» курців. І це теж заплутувало мене. Мені навіювали те, що трохи сили волі достатньо для того, щоб покинути курити. Але в той самий час я знав, що я дуже вольова людина. Я ненавидів куріння. Я відчайдушно хотів припинити його. Ніхто, крім мене, не примушував мене курити, і до того ж я мав сильну волю. Тому я вирішив, що я особистість, яка швидко звикає до наркотиків, та має вроджену ваду організму. А як це ще можна було пояснити? Але якби нікотиноголіки та алкоголіки дійсно мали вроджену ваду, то лікарі могли б її виявити – за допомогою рентгенівського проміння, взяти зразки крові та сечі – що завгодно, щоб поставити діагноз. Дива сучасної медицини, особливо у сфері генетики, звичайно ж дозволили б виявити цю ваду та повідомити тих, хто її має, перш ніж вони вип’ють перший ковток або закурять першу цигарку. Якби алкоголізм з’являвся через хімічний недолік, то не потрібно було б від 2 до 60 років, щоб стати алкоголіком, – ними ставали б миттєво. Ви б могли бути алкоголіком, навіть взагалі не вживаючи алкоголь! Ви коли-небудь зустрічали наркомана, який ніколи не приймав той наркотик, від якого він начебто залежний? Ні. Теорія вроджених вад сама по собі має забагато вад, щоб бути життєздатною. У будь-якому разі фізична вада може перешкодити вам тільки в якійсь фізичній дії. Вона не може завадити вам щось робити. Судомне стиснення щелеп може перешкодити вам випити алкогольний напій, але проблему алкоголізму тільки цим не розв’язати. Як може фізична вада заважати нам не робити щось? Це абсурдно!

Ми використовуємо слово «залежність», щоб описати стан, коли хтось із задоволенням припинив би вживати якийсь певний наркотик, але не здатний цього зробити. Але це слово не пояснює, чому люди продовжують уживати наркотики, коли ніхто їх не примушує, окрім них самих. Вислів «особистість, яка швидко звикає до наркотиків» безглуздий. Він не пояснює відхилення, а є просто відтяжним маневром, що його використовують люди, які не розуміють суті наркотичної залежності. Він тільки ще більше заплутує вже досить заплутане питання. І в будьякому разі це очевидна суперечність. Якщо в мене товариський характер, я буду спілкуватися з іншими людьми. Чи не означає це, що якщо в мене залежний характер, то я насправді буду прагнути набути залежність? Але мені ще не довелося зустріти людину, яка насправді хотіла б залежати від наркотиків.

Теорія про особистості, які швидко звикають до наркотиків, має ті самі недоліки, що й теорія про вроджені вади. Якщо ви народилися із психологічним та/або фізичним дефектом, то лише одна чарка алкоголю примусить вас продовжити випивати, і це буде зрозуміло, щойно ви її вип’єте. Тоді чому деяким людям знадобилося для цього 60 років? Якби я насправді був такою особистістю, я б дуже скоро став залежним від усього – коноплі, героїну, кокаїну і т. д. І ви б також, якби були такою особистістю. Але всі ті, хто казав мені, що вони залежні від природи, вже мали наркотичну залежність або були близькі до цього. Ви думаєте, що це неймовірний збіг обставин? А ви коли-небудь зустрічали таку людину, яка начебто має швидко звикати до наркотиків, але ніколи їх не вживала? Цілком очевидно, що матінка-природа зробила дуже і дуже багато, щоб ми могли вижити. Хіба розумно було б давати нам фізичний або психічний недолік, щоб ми могли себе послідовно руйнувати? Навіть якби вона була такою дурною та жорстокою, це б все одно не пояснювало нашої поведінки. Я вдячний природі за те, що відчуваю сексуальний потяг, який вважаю цілком нормальним. Але мені було б неважко втримуватися від природного бажання, якби я знав, що в мого партнера венерична хвороба. Тому навіть якби алкоголіки були від народження залежними особистостями або мали фізичну ваду і знали, що алкоголь руйнуватиме їхнi життя, чому б тоді вони мали такі проблеми із протистоянням спокусі?

Лишень подумайте на хвилинку про ці відмінності, які так звані «експерти» знаходять між тими, у кого «звичка» і залежність, між «помірно питущими» та алкоголіками, між людьми, які швидко звикають до наркотиків, та людьми, які не звикають до них узагалі. Якби такі відмінності насправді існували б десь поза межами уявлення цих так званих «експертів», це б означало, що наркотик сам по собі несуттєвий, і не існувало б поняття «речовина, що викликає залежність».

Чому я колись вважав, що я – залежна особистість або в мене якась вроджена вада організму? Тому що я не розумів справжню причину того, чому курці, алкоголіки та інші наркомани продовжують себе руйнувати, якщо вони, очевидно, не можуть одержувати ніяких переваг від наркотиків. Коли я винайшов ЛЕГКИЙ СПОСIБ, я також відкрив правдиве пояснення, у якому немає логічних вад, суперечностей або протиріч здоровому глузду.

На жаль, я не можу вам довести, що це пояснення істинне, тому що не можу довести, що схильності до наркотичної залежності не існує. Я спробую це пояснити за допомогою легенди про лохнесське чудовисько. Воно робить наше життя більш яскравим і приваблює туристів, тому я не хочу намагатися доводити, що воно не існує. Я б і не зміг, навіть якби захотів. Можна довести, що щось існує, просто пред’явивши це, але не можна довести щось, чого не існує. То як тоді в чомусь переконатися? Ви перевіряєте варіанти й користуєтеся здоровим глуздом. Так, озеро Лох-Несс дуже глибоке і вміщує досить великий об’єм води. Але сама Нессі вважається дуже великою твариною, а щоб будь-який вид вижив, в ньому повинна бути достатня кількість представників, щоб уникнути вимирання. Якби Нессі існувала, при сучасному рівні розвитку технологій це можна було б довести.

Уявіть собі, що ви милуєтеся морем, стоячи на піщаному пляжі. Але поки ви стоїте і насолоджуєтеся красою, ваші ноги занурюються в м’який пісок. Більшість людей можуть стояти тут годинами, та начебто вони здатні піти, коли того захочуть. Але деякі виявляють, що потрапили в пастку, хоча простояли лише декілька хвилин, і як би наполегливо вони не намагалися врятуватися – навіть із початком припливу це буде неможливо. Цю аномалію намагаються пояснити різні теорії. Дехто вважає, що це сипучі піски. Один спеціаліст впевнений, що люди не можуть врятуватися, тому що мають вроджені фізичні вади організму. Інший схиляється до думки, що це вади не стільки фізичні, скільки вади самої особистості. Я думаю, що ви здатні зрозуміти, яке припущення є найбільш реалістичним. Однак якщо ви обрали не перший варіант, то виходить, що ви недостатньо об’єктивні. Якщо ви не вірите мені, опишіть цю ситуацію комусь іншому, але без натяків на алкоголізм.

Ви можете запитати, чому ж деякі люди не провалюються в сипучі піски? А якщо я вам скажу, що вони провалюються, але так повільно, що ні вони, ні хтось інший навіть не помічають цього? Зрештою, згадайте так званих «помірно» питущих людей, із якими ви знайомі. Я готовий битися об заклад, що десять років тому вони пили менше, ніж зараз. Я впевнений, що зараз вони неодмінно п’ють більше, ніж колись. Можливо, це тому, що колись вони взагалі не пили. А ще за десять років вони будуть пити більше, ніж зараз.

Деякі люди провалюються швидше за інших тільки тому, що вони більше важать. Так само як жирна муха в плотолюбній рослині. Вага людини, яка потрапила в сипучі піски, – це ступінь, у якому людина усвідомлює, що вона в пастці, а подальша паніка змушує її хапатися за ту саму отруту, яка і призводить до паніки. Це, в свою чергу, посилює її переконання в тому, що вона потрапила до пастки, і ілюзію залежності від тієї самої речі, яка її губить. Якщо ви приймаєте таку аналогію, то ви зрозумієте, що може бути тільки одне пояснення: відповідь у самій природі сипучих пісків і загрузнути в них може кожний. Дехто вважає, що залежний від однієї склянки віскі на день, дехто – від тридцяти. У будь-якому разі це ілюзія й обидва страждають від однакової хвороби: віри в те, що алкоголь щось вам дає і ви залежні від так званих переваг. Ви одужаєте, тільки-но побачите алкоголь таким, яким він є насправді: отрута, яка нікому нічого не дає. Зрештою, якби вона давала щось помірно питущим людям, хіба з цього не витікало б, що вона даватиме більше тим, хто більше п’є? Якби насправді ця отрута обдаровувала якоюсь підтримкою або задоволенням помірно питущих, тоді, вочевидь, алкоголіки були б найщасливішими людьми на планеті! До того ж якщо алкоголь робить алкоголіків такими жалюгідними та переляканими, то хіба з цього не витікає, що саме він вселяє в помірно питущих людей смуток і страх?

АА кажуть, що єдина людина, яка може вам сказати, алкоголік ви чи ні, – це ви самі. Таке визначення, як на мене, не виглядає науковим. Майте на увазі, що немає жодного доказу того, що причиною звикання до наркотиків якоїсь певної людини була її вроджена вада або її схильність до наркотичної залежності. Це просто теорія, запропонована людьми, які не розуміють істинної природи наркотичної залежності. Але натомість є вагомі докази, які спростовують цю теорію.

Якби алкоголізм та інші форми наркотичної залежності виникали через вроджені фізичні або психологічні вади, вони б тоді були невиліковними. Тоді як люди, які вірять цим теоріям, пояснять той факт, що сам я вилікувався від наркотичної залежності за один вечір, а разом зі мною вилікувались тисячі людей, які використовували ЛЕГКИЙ СПОСIБ? Вам не здається, що єдиним раціональним поясненням є не ваша схильність до залежності або якась фізична вада, а те, що ви приймали

НАРКОТИК, ЩО ВИКЛИКАЄ ЗАЛЕЖНІСТЬ?

Майте на увазі, що інша геніальна риса алкоголю полягає в тому, що він примушує нас повірити в те, що вада знаходиться в нас самих, а не в ньому. Це стосується всіх наркотиків, які викликають залежність. Зрештою, ми прекрасно розуміємо, що вони впливають на наше здоров’я та наш гаманець, а коли ми свідомо розглядаємо їх переваги та допомогу, то наші причини їх вживання здаються дещо непереконливими. Наш раціональний розум підказує нам скоротити чи припинити вживання. Ми знаємо, що ніхто, крім нас самих, не примушує нас вживати цей наркотик. І ми впевнені, що більшість п’яниць повністю контролюють вживання алкоголю. Оглянувши всі ці фактори, логічним буде припустити, що ми належимо до меншості, яка вражена психічною або фізичною вадою. Але давайте поглянемо на абсурдні відмовки, які наводять курці та п’яниці як причини, з яких вони вживають свій наркотик, враховуючи і ту більшість, яка гадаює, що контролює це вживання:

Вихлопні гази шкідливі не менше, ніж куріння.

Можливо, але ж ви не будете навмисно нагинатися до вихлопної труби й вдихати газ? А тим паче не будете за це платити.

Я не курю, то чому б мені не випити?

Це однаково, що сказати: «Я ж не відрізав собі ногу, то чому б не відрізати руку?»

Життя занадто коротке. Завтра я можу потрапити під автобус.

Але ж ви не навмисне під нього кинетеся? І ніяк не можна забути найулюбленіше:

Зрідка випити – єдине задоволення, яке в мене залишилося!

Неймовірно, скільки неправильних уявлень вміщує останній вислів. По-перше, так ніколи не говорять люди, які випивають час від часу. Так говорять тільки повністю залежні від алкоголю. Більшості людей цей вислів здається сильним викривленням дійсності, а тому просто безглуздою відмовкою. Чи насправді життя настільки сумне? На жаль, для алкоголіків воно таким і здається. Воно і є таким в тому розумінні, що в них більше немає жодного іншого задоволення. Але їм і на думку не спадає, що саме вживання алкоголю відібрало в них всі ці задоволення. Коли ви пригнічені фізично та психічно, життя стає суцільним стресом. Інше помилкове уявлення полягає в тому, що хтось може відчувати справжню насолоду, вживаючи алкоголь. Так звана насолода, яку начебто отримують люди, що іноді випивають, – ілюзія. І нарешті останнє хибне уявлення в наведеному вислові в тому, що якщо людина так каже, то навіть ілюзія задоволення вже минула! Це слугуватиме чудовою ілюстрацією для іншого геніального аспекту наркотичної залежності: що більше вона затягує вас донизу, то сильнішою стає ілюзія отримання задоволення та/або підтримки. Та хіба настільки рідкіснi справжні задоволення? Скоро ви зрозумієте, що, коли ви сильні духовно та фізично, життя саме по собі приносить задоволення. Хіба ви забули вислови на зразок: «життя прекрасне», «радість буття», «як чудово бути живим»? Хіба це не очевидно? Якщо кожний наш природний інстинкт націлений на забезпечення нашого виживання, хіба з цього не витікає, що життя безцінне й повинне приносити радість? Алкоголь – це хімічний депресант і сильна отрута. Він знищує нас фізично та психічно. Справляючи ефект сп’яніння, він руйнує всі інстинкти виживання, які ми маємо, а з цим позбавляє нас радості життя. Якщо казати коротко – алкоголь вбиває в нас бажання жити. Відбувається

ПОВІЛЬНЕ Й БОЛІСНЕ САМОГУБСТВО.

У випадку з алкоголем, як і з будь-якою іншою отрутою, що більше ви будете його вживати, то сильнішими будуть наслідки. Алкоголь, який приймає помірно питуща людина, не стає раптово чимось іншим, коли його вживає алкоголік.

Вам все ще важко повірити в те, що задоволення та підтримка всього вашого життя – це могутній наркотик, який викликає швидке звикання? Якщо так, відкрийте очі: як ви вважаєте, чому понад 90 % населення п’ють САМОРУЙНУВАННЯ? Чому, на вашу думку, ви читаєте цю книгу? Проблема полягає в тому, що багато поколінь п’яниць здавна користуються подібними наведеним виправданнями та відмовками, тому ми звикли всьому вірити на слово.

Ми повністю розуміємо природу сипучих пісків. Тому не вдаємося до палких дискусій про те, чому деяких людей затягує, і не вигадуємо неймовірних пояснень. Тоді чому, з’ясовуючи різницю між помірно питущою людиною і алкоголіком, деякі люди посилаються на те, що алкоголік має фізичну чи психічну ваду, на відміну від помірно питущої людини? Чому вони не візьмуть до уваги більш природнє пояснення: алкоголіки просто перебувають на більш серйозній стадії того самого захворювання? Зрештою, ті та інші вживають ту саму отруту. Доведено, що алкоголь зневоднює та п’янить і що цей його поєднаний ефект примушує вас вживати все більше й більше. Реальність підтверджує таку теорію. Не тільки алкоголіки збільшують дозу, але й помірно питущі люди також починають свою алкогольну кар’єру з кількох пробних склянок, а потім не помічають, що п’ють регулярно. Насправді всі алкоголіки починають як помірно питущі люди, і зазвичай потрібні роки на те, щоб перетнути межу, що відокремлює одних від інших. Точне розташування цієї межі досить невиразно обговорюють так звані «експерти». АА взагалі ухиляються від таких дискусій, кажучи, що тільки ви можете вирішувати, з якого боку межі ви знаходитеся. І досить багато років минає з того моменту, коли ви починаєте підозрювати свою проблему, до того, коли ви ясно її усвідомлюєте. Ви мусите пам’ятати бабусю з третього розділу, яка майже не пила, та дядька Теда, який тільки цим і був зайнятий. Десь між ними знаходяться мільярди інших питущих людей світу. Хіба не очевидно, що єдина різниця між алкоголіками та так званими «помірно питущими» полягає не у фізичному або психічному дефекті, а в стадії, якої вони досягли в своєму шляху донизу?

У буклеті АА «Хто я?» говориться:

Не всі питущі люди є алкоголіками. Багато хто може пити помірнотанестраждативідфізичних, психологічнихабосоціально негативних наслідків. Для них алкоголь не є проблемою, і тому ми тільки хочемо їм побажати завжди залишатися такими.

Але якщо АА мають рацію, то чому б такому порядку речей не залишатися без змін і надалі? Якщо алкоголь не є проблемою, тому що існує межа, яка розділяє людей від народження, то чому ті, хто знаходиться з щасливого боку цієї межі, не залишаються на ньому й надалі?

Не будемо забувати про те, що дійсна відмінність між помірно питущою людиною та алкоголіком полягає в тому, що помірно питуща людина може контролювати вживання алкоголю, а алкоголік не може.

Таке твердження викликає запитання: а що воно таке, помірне вживання? АА в своєму визначенні подають його, як вживання алкоголю на такій стадії, коли ви не страждаєте від фізичних, психологічних або соціальних негативних наслідків. Але як багато ви знаєте помірно питущих людей, які ніколи не блювали, не були п’яними, не страждали від похмілля, не були агресивними, не робили дурних вчинків після вживання алкоголю? Тоді чому так сталося, що вони це роблять? Може, вони ненадовго набувають вродженої психічної чи фізичної травми, а потім, коли дія наркотику вщухає, вона магічним чином знов зникає? І невже АА вважають, що алкоголіки ніколи не пили помірно та ніколи не могли контролювати вживання алкоголю? Зрозуміло, що вони були цілком схожі на тих помірно питущих людей, аж поки не деградували. А що робить вилікований алкоголік? Він котролює ситуацію (принаймні іноді). Тобто, якщо помірно питущі люди випадково втрачають контроль, а алкоголіки одержують його, то різниця, звичайно, не у вродженій ваді, а в ступені падіння. А це вказує на те, про що я вже казав: алкоголік має більш серйозну стадію того самого захворювання.

Якщо це так очевидно, то чому тоді суспільство здебільшого не поділяє такої думки? Тому що це стає очевидним тільки тоді, коли ви очистите свій розум, усунете всі неправильні уявлення, міфи та результати промивання мозку і коли ви скористаєтеся своїм здоровим глуздом і сприймете факти. Але не треба недооцінювати силу промивання мізків.

Здається, що колишній алкоголік зрадіє можливості побачити ситуацію в істинному світлі й більше не отруювати себе – він сприйме це як дароване небом довгоочікуване рятування від жахливої хвороби, а не як постійне відчуття втрати через те, що не може більше насолоджуватися задоволенням від «помірної» випивки. Але як би вони не хотіли побачити ситуацію в такому світлі, вони цього не зроблять тільки тому, що я так сказав. Я маю довести те, що сказав. Будь-якому п’яниці просто вирішити свою проблему, якщо він бачить вживання алкоголю таким, яким воно є насправді. Але не обов’язково просто змусити кожного п’яницю побачити стан речей у правдивому світлі.

Ніхто не буде сперечатися з тим, що алкоголізм – серйозна хвороба. Але щоб зрозуміти те, що немає вродженої різниці між «помірно питущими» людьми та алкоголіками і що алкоголізм – це просто подальша стадія тієї самої хвороби, ви спочатку повинні прийняти той факт, що помірно питущі люди також мають цю хворобу. Але нам промивали мозок, щоб ми повірили, що споживання алкоголю – не хвороба, а задоволення та підтримка, і тільки через це ми його вживаємо. 90 % дорослих вживають алкоголь, і більшість із них впевнені, що контролюють його споживання. Але якщо самі алкоголіки стверджують, що вони від природи відрізняються від «помірно питущих» людей, то якими, на вашу думку, будуть шанси переконати хоча б одного помірно питущого чоловіка, який насолоджується склянкою вина за обідом, у тому, що він п’є його не задля задоволення, а через те, що ним керує наркотик? Навіть якщо ви наведете йому всі факти та докази, це ні до чого не призведе. Чому ж? Тому що не важливо, наскільки він розумний та об’єктивний стосовно інших предметів, природа наркотиків така, що вони примушують вас відвертатися від фактів, навіть коли вони виникають перед носом. Не витрачайте свого часу на такі спроби. Це призведе тільки до розчарування. Напевно, найбільш розповсюджена фраза в тисячах листів, які я отримував, була такою: «Чому я не можу переконати… (ім’я) в тому, як легко та чудово бути вільним?»

Напевно, вам все ще важко повірити в те, що помірно питущі люди також вже залежні? Але хіба ця концепція не цілком очевидна? Зрештою, ще зовсім нещодавно ми також вважали, що помірні курці можуть контролювати себе та отримувати насолоду і/або підтримку. Хіба ми дивимося на них сьогодні так само? Сьогодні навіть самі курці дуже добре знають, що курять не тому, що бажають цього або тому, що їм насправді це подобається. Чому б тоді курці так шалено не намагалися б втримати своїх дітей від нікотинової пастки? І коли ви бачите парубка, який курить, чи ви йому заздрите, чи хитаєте головою, думаючи: «Бідолашний, якби я тільки міг показати тобі, на що ти себе прирікаєш!»?

Я досить швидко зрозумів, що обговорювати проблему з п’яницею, який не підозрює, що він її має, – марнування часу. Я зацікавлений тільки в допомозі таким людям, як ви, які усвідомлюють свою проблему й шукають шляхи її розв’язку. Усе, про що я можу просити вас, це відкрити свій розум, уважно придивитися до фактів і використовувати свій здоровий глузд. Але вам може здатися, що я навмисно оминув ще один важливий аспект. Можливо, існує принципова різниця між помірно питущими людьми та алкоголіками; можливо, так звані «експерти» мають рацію, коли кажуть, що помірно питущим людям вистачає сили волі, щоб контролювати споживання алкоголю, а алкоголікам не вистачає. Я пообіцяв роздивитися це питання, і в наступному розділі я поясню,

ЧОМУ СИЛА ВОЛІ – ЦЕ ПРОСТО ЩЕ ОДИН ВІДТЯЖНИЙ МАНЕВР.

Розділ 19

Чому сила волі – це ще один відтяжний маневр

Перш за все нам треба позбутися промивання мізків, яке влаштовує нам Голівуд, зображуючи типових алкоголіків безробітними, такими що розпивають денатурат і ночують у канавах і на смітниках. Цілком може бути, що більшість алкоголіків зрештою до цього приходять, але насправді для алкоголізму не існує таких меж, як класове становище, раса, стать, релігійні вірування, освіта або рівень інтелекту. Справа в тому, що більшість «помірно питущих» людей, які доходять до алкоголізму, роблять це саме через свій гострий розум, сильну волю та життєвий успіх. Можливо, вам буде важко в це повірити, але, на щастя, це легко довести. Якщо ви відвідаєте зібрання АА, то помітите, що більшість з учасників – освічені, інтелігентні люди, які є або були досить успішними. І така тенденція, як правило, стосується всіх наркотичних залежностей, навіть героїнової. Досить розповсюдженою є думка про молодих дівчаток, яких лихі чоловіки затягують до наркотичної пастки для того, щоб потім зробити повіями. Я не кажу, що таких випадків не буває. Я тільки намагаюся донести до вас, що моє покликання та робота – лікувати наркотичну залежність, а велика кількість залежних від героїну або тих, хто колись був залежним від нього, яких я зустрічав на своєму шляху, були розумними, освіченими та вольовими людьми. Вони фактично є представниками вершків суспільства (може, дещо скислих), і більшість із них потрапила до пастки під час навчання в університеті.

Давайте розглянемо факти. Люди, яких зруйнували наркотики – алкоголь, нікотин, кокаїн або героїн, – це здебільшого дуже успішні, сильні натури, які прикладали всі зусилля, щоб досягти успіху в своїй кар’єрі. Це «Елізабет Тейлори», «Ричарди Бартони» та «Джорджі Вести»[15] нашого світу. І цей список нескінченний. Ви можете доводити, що з ними це сталося через належність до світу спорту та розваг. Але якщо зазирнути глибше, то ви побачите, що це однаково стосується всіх професій. Наркотичні залежності широко розповсюджені серед професіоналів у таких сферах, які начебто повинні викликати відразу до алкоголю, – серед лікарів, медсестер, юристів, полісменів.

Раніше чоловіки, які не курили та не вживали алкоголю, вважалися слабаками. Деякі не підсажувались тільки тому, що вони або фізично не могли витримувати отруту, або не мали достатньої сили волі, щоб пройти шлях звикання до смаку. Голівудські персонажі – Джон Вейн або Гемфрі Боґарт – були запеклими пияками та курцями. Такими ж були й витончені відомі жінки – Марлен Дитрих та Бет Девіс.

Мені треба бути обережнішим із висловлюваннями, тому що може скластися враження, що саме куріння та алкоголь робили їх такими витонченими або сильними. Навпаки, вони були такими попри алкоголь та куріння. Марлен Дитрих мала б вишуканий вигляд навіть із редискою в роті! Ці зірки продавали нікотин та алкоголь. Наркотики не приносили їм користі, а, навпаки, зруйнували багатьох із них у прямому значеннi цього слова. Але давайте погодимося з тим, що тільки вольові люди можуть втриматися в таких конкуренційних середовищах, як спорт або сфера розваг. Люди зі слабкою волею не оберуть професію лікаря, медсестри, полісмена або юриста. Щоб досягти вершин, маючи таку професію, треба бути нечувано вольовою особистістю.

Я знаю, що все життя я був дуже вольовою людиною. Якщо зараз ви хвилюєтеся через те, що ЛЕГКИЙ СПОСIБ подіє на вас, тільки якщо ви саме така людина, заспокойтеся. Справа в тому, що саме наша воля примушує нас пити. У це важко повірити, але знову ж таки повернімося до фактів. Пригадайте той час, коли одна частина вашого мозку казала вам: «Не пий більше! Не замовляй ще одну склянку – тобі вже досить!», а інша запевняла: «Так, я знаю, що випив забагато і що завтра буду шкодувати про це, але я хочу випити ще». Із ким саме ви сперечалися цієї миті? Ваша справжня проблема в тому, що ви шизофренік. На цьому місці я мушу відхилитися від теми та дещо пояснити. Мене часто лають за використання цього терміна в такому контексті. Я чудово розумію, що шизофренія – це серйозний психічний розлад. Такий саме, як алкоголізм. Тому шизофренія найбільш вдале слово для опису алкоголізму. Справжня проблема полягає у ваганні. Одна частина вашого мозку каже, що пити ви не хочете, а інша – що хочете! Пам’ятайте, ніхто не примушує вас пити, крім вас самих. Сила волі потрібна для подолання труднощів при досягненні мети. Як класичний приклад використання сили волі можна привести мої намагання стати дипломованим бухгалтером. Я ненавидів цю роботу, я проводив ніч за ніччю у вивченні предметів, від яких мене нудило, тоді як мої друзі займалися приємними та цікавими речами. Можна заперечити, що одна частина мого мозку прагла отримати диплом, а інша – піти й десь порозважатися. Це дійсно так, але тоді я не відчував вагань, а виходить, не було й шизофренії, не було реального конфлікту інтересів. Я ухвалив рішення і зрозумів, що не приношу нічого в жертву.

І я ніколи не сумнівався в своєму рішенні.

Цілком можливо, що ви колись давали собі обіцянку ніколи більше не пити або пити менше, але не змогли її дотриматись. Напевно, ви робили так кілька разів. Логічно було б припустити, що вам не вистачило сили волі довести справу до кінця. Але насправді все не так. Будь-яке вагання неприємне. Ви можете гніватися на себе за те, що ніяк не можете визначитись із вибором машини. Ваш вибір падає то на одну модель, то на іншу. Але, тільки-но ви все ж таки наважилися обрати якусь одну та купили машину, вагання зникають. Однак рішення кинути пити або пити менше може змінитися на протилежне будь-якої миті. І, як я вже пояснював у десятому розділі, одним із недоліків вольового методу є те, що ви одразу ж починаєте ставити під сумнів це своє рішення і одна з половин мозку починає скаржитися:

Я ХОЧУ ВИПИТИ!

Але раціональна частина вашого мозку все ще переконує вас не здаватися й не пити. Ви не можете зрозуміти, чому одна з частин вашого мозку каже одне, а інша – зовсім протилежне. Це вас спантеличує і засмучує. Нікому не подобається підкорятися наказам, особливо з боку самого себе. То який у вас вибір? Можна спробувати протистояти спокусі та все життя провести в цій боротьбі. Деякі «експерти» намагаються допомогти вам, кажучи: «Все не так вже й погано, адже вам треба відмовитися лише від однієї склянки – наступної». Але вони забувають про те, що відмовлятися від наступної склянки вам доведеться решту життя. Але можна обрати інший шлях – припинити страждання й нарешті випити. Але це не вирішує проблеми: ви все одно знаходитеся між двох вогнiв.

Одного разу я цілих півроку витримував страждання, які приносив мені цей самий вольовий метод. Зрештою мій опір було зламано, і я потрапив назад до пастки. Я плакав, немов дитина, тому що думав, що вже ніколи не буду вільним. Я знав, що мені не вистачить сили волі втримуватися більше півроку. Я проклинав себе за слабкість. Можливо, я б протримався ще день, або тиждень, або місяць… Ба більше – я навіть відчув величезне полегшення від того, що не треба було далі продовжувати цю жорстоку боротьбу.

Тепер я розумію, що це була не недостатність сили волі. Це шизофренія, конфлікт бажань. Спроби покинути чи скоротити вживання алкоголю, не маючи у своєму арсеналі дійсних фактів, схожі на роздратування дитини, якій не дали цукерок. Дитина зі слабкою волею скоро перестане плакати. Дитина із сильною волею буде продовжувати вередувати, доки батьки їй не поступляться. Як тільки відкрився зв’язок між курінням і раком легенів, багато курців покинули курити. Хіба тому, що вони мали сильну волю? Ні. Тому, що страх раку легенів був сильнішим за страх покинути курити. Треба бути вольовою людиною, щоб навмисне не звертати уваги на небезпеку куріння для здоров’я. Також треба мати неабияку волю, щоб протистояти сучасному тиску на курців з боку суспільства. Національний день боротьби з курінням покликаний примусити курців хоча б один день на рік замислитися над своєю проблемою та спробувати скоротити або припинити куріння. Але насправді саме цього дня більшість курців курять удвічі більше та запекліше, тому що нікому не подобається, якщо йому вказують, що робити, особливо якщо не зрозуміло, чому потрібно робити саме так. Курці та п’яниці не слабкодухі. Курець, у якого закінчилися цигарки, ладен переплисти річку, щоб купити пачку. Я навіть не кажу вже про те, на що готовий піти алкоголік заради пляшки.

Я не міг зрозуміти, чому мої друзі могли обмежувати себе та викурювати тільки по п’ять або десять цигарок на день. Я знав, що мав таку саму силу волю, як і вони, але мені доводилося курити безупинно. Нікотин повністю мене підкорив. Мені ніколи не спадало на думку, що ми страждаємо від шизофренії не тільки тоді, коли намагаємося кинути або скоротити вживання наркотику. Ми страждаємо від неї впродовж всього нашого нікотинового або ж алкогольного життя. Деякі люди не можуть дозволити собі пити або курити стільки, скільки їм хотілося б. Одні з них не мають такої можливості через свій стиль життя, роботу, родину, пристрасті або друзів. Інші постійно обмежують себе або через те, що усвідомлюють усі шкідливі наслідки, або тому, що відчувають, що ними заволоділо якесь зло. Звичайно ж ми намагаємося ігнорувати негативні наслідки. Якби ми замислювались над шкідливістю кожної чарки алкоголю або кожного вдиху нікотинового диму, тоді навіть ілюзія задоволення розсипалася б вщент. Вам не важко буде в це повірити, якщо ви скористалися моєю порадою та свідомо перевірили смак свого улюбленого алкогольного напою. Деякі люди не можуть більше випивати або курити тому, що їх фізичні дані не дозволяють їм впоратися з більшою кількістю отрути. Щоб безупинно курити, потрібні міцні легені, а щоб випивати пляшку віскі на день – здоровіша печінка.

Мені пощастило – я відмовився від спроб кинути пити за допомогою сили волі лише за шість місяців. Звісно, тоді я не вважав себе людиною із сильною волею, але тільки через те, що мені навіяли, що невдача обумовлена слабкістю. Тепер, коли я досконало розумію сутність пастки, я усвідомлюю, що не мав причин докоряти собі. Насправді потрібна була неабияка сила волі, щоб пережити ці шість місяців страждання. Чи не суперечу я сам собі? Адже якщо для утримання протягом півроку потрібно стільки сили волі, то ще більше знадобилося б, щоб утримуватися й надалі! Саме так, але, з моєї точки зору, це не вирішило б проблеми, а тільки могло продовжити мої страждання, аж поки сила волі не зламалася б. Тому я вважаю себе щасливим. Чому ж я впевнений, що все одно не мав би успіху, навіть якби мені вистачило сили волі протриматися довше? Тоді я так не вважав. Але тепер, коли я розумію сутність наркотичної залежності, разом із нею я також розумію, що ніколи не був вільним, і байдуже на те, скільки б часу мені вдавалося втримуватися. Шизофренія все одно була поряд. Я вірив у те, що приношу жертву і що без наркотиків не зможу більше насолоджуватися життям. Це переконання не змінювалося з часом, а навпаки – посилювалось. Я дотримувався позиції, що краще прожити коротше, але приємніше життя наркомана, ніж обрати його довшу та тяжчу альтернативу. І якби такий вибір дійсно існував, я б досі мав проблеми з алкоголем. Але я радий вам повідомити, що ваше життя стане набагато приємнішим, як тільки ви вирішите цю проблему.

Тепер легко буде пояснити один дуже важливий момент. Коли п’яниці намагаються скоротити або припинити вживання алкоголю, їхньою основною помилкою є те, що це їхня провідна мета – ніколи більше не пити спиртне або пити його менше. Це зовсім неправильний підхід, і, щоб досягти успіху, їм доводиться виявляти силу волі та дотримуватися жорсткої дисципліни решту свого життя. Чи не означає це, що наркомани можуть позбутися своєї залежності за допомогою сили волі? Саме це я і намагаюсь підкреслити. Як їм дізнатися, що вони покинули пити назавжди, якщо їм доводиться використовувати силу волі, щоб протистояти спокусі? Хіба алкоголіки не розповідають про те, як довго вони втримуються? Хіба вони не кажуть щось на кшталт: «Ще одна чарка – і я буду п’яним», або: «Вирішуй проблеми по мірі їх надходження!», або: «Живи одним днем!»? Хіба вони не стверджують, що від алкоголізму немає лікування і що вони досі є алкоголіками, хоча вже 20 років не торкалися спиртного? Як вони довідаються, що вони дійсно покинули пити, коли помруть? Не зрозумійте мене неправильно, насправді я захоплююся їхньою силою волі, але чи дійсно ви хочете пройти через такі страждання? Мабуть, ви все ще впевнені, що іншого вибору немає. Колись у мене відбулася розмова з посадовцем Американської асоціації стандартів (ААС), яка допоможе вам зрозуміти, що можна контролювати вживання алкоголю без використання будь-якого вольового методу.

Треба зазначити, що мета ААС – захистити суспільство від недостовірної реклами. На жаль, її фінансують самі рекламодавці, а це, безумовно, створює неприємний конфлікт інтересів. Будь-яка реклама продукту, який начебто допомагає курцям покинути курити, повинна містити зауваження про те, що цей продукт може допомогти тільки тоді, коли діятиме разом із силою волі курця. Така вимога викликала непорозуміння, тому що одним з основних постулатів ЛЕГКОГО СПОСОБУ є те, що він не потребує сили волі.

Посадовець не міг зрозуміти, у чому суть проблеми. Усе, що мені треба було зробити, – визнати, що мій метод потребує використання сили волі. Я пояснив йому, що він фактично вимагав від мене сказати свідому брехню, в той час коли його основне завдання – переконатися в тому, що я кажу правду. Але він наполягав на тому, що я маю тільки два можливі варіанти: або збрехати, або не рекламувати свій метод.

Я запитав, навіщо вони ввели таке правило, яке не дозволяє курцям довідатися про існування методу позбавлення від куріння, який не потребує сили волі. Чи не через те, щоб допомогти їхньому головному рекламодавцю – тютюновій індустрії? Ні, справа в тому, що їхній медичний «експерт» вирішив, що без використання сили волі припинити курити неможливо. Я повідомив, що вже багато років допомагаю людям саме в цьому, і запитав, чи не можу я обговорити це питання із самим «експертом». Мені пояснили, що в цьому немає потреби, тому що кожний знає, що для того, щоб покинути курити, потрібна сила волі. Тут я поцікавився, чи знадобиться йому сила волі для того, щоб не сісти на автобус № 9, якщо він не має жодного бажання це робити. Він не зміг побачити зв’язку. Я пояснив, що єдиною причиною того, що курець закурює цигарку, є його бажання закурити цигарку. А ЛЕГКИЙ СПОСIБ назавжди усуває таке бажання, як тільки курець загасить свою останню цигарку. Якщо колишній курець ніколи більше не прагнутиме закурити, то навіщо йому взагалі сила волі, щоб утримуватися від куріння? Звісно, що від цього посадовця я так нічого і не домігся, але я сподіваюся, що ви побачили, у чому сутність. Насправді причиною проблеми є шизофренія. Якщо ніхто, крім вас самих, не примушує вас пити, то ясно, що частина вашого мозку повинна час від часу хотіти цього. Це беззаперечно! Інакше б ви ніколи не пили. Так само беззаперечно те, що частина вашого мозку бажає, щоб ви взагалі не хотіли випити стільки, скільки б ви хотіли. Якби було інакше, тоді б у вас не було проблеми і ви б не читали цієї книги. Також безумовним є те, що алкоголь – хімічна речовина, але сама сутність проблеми має психологічну природу – як і її розв’язання. Щоб вирішити цю проблему, треба покласти край шизофренії, яка є суто психологічним феноменом. Крім того, беззаперечним є те, що шизофренії не існує, доки ви не почнете вживати алкоголь. Ми ще не позбулися наслідків промивання мозку, але невже ви дотепер не можете уявити собі те, що дуже скоро ви повернетеся в той прекрасний стан, яким ви насолоджувалися, доки не впали у прірву?

Я хочу нагадати вам ще один беззаперечний факт: тисячі людей вже позбулися залежності за допомогою ЛЕГКОГО СПОСОБУ, і ніщо не заважає вам до них приєднатися.

А тепер давайте розвіємо ще один міф:

Я П’Ю ЗА КОМПАНІЮ.

Розділ 20

Я п'ю за компанію

Чи може хтось сперечатися з тим фактом, що вживання алкоголю сприяє спілкуванню? Думаю, що так. Коли звичайна спокійна людина нарешті набирається достатньо «хмільної хоробрості», щоб висловити своїм друзям усе, що насправді про них думає, – от тоді й починають літати склянки та битися пляшки. Або коли ваш п’яний друг досягає занадто емоційного стану в той час, коли ви ще відносно тверезі, і починає нерозбірливо бурмотіти вам люб’язності та компліменти, дихаючи вам прямо в обличчя. Таку його поведінку ви навряд чи назвете товариською, особливо якщо будете підозрювати, що в ньому говорить спиртне й ці компліменти недостатньо щирі. Зате інші гості точно знають, наскільки щирий він цієї миті. Коли ви були настільки люб’язними, щоб піти купити ще одну пляшку віскі, він скаржився, що ви ніколи не купуєте достатньо випивки. Він забуває про те, що тільки він один на цій вечірці п’є віскі. А коли його починає нудити на ваш новий килим у вітальні, ви ладні вважати пияцтво антисоціальною поведінкою. Можливо, такі випадки ви вважатимете рідкісними винятками з правила, про якi не варто згадувати? Тоді давайте зосередимося на звичайних вечірках або на відвідуванні найближчої пивнички. Хіба буде хтось заперечувати, що вони сприяють спілкуванню?

Навіть я не буду цього заперечувати. Я буду казати про те, що ніхто не п’є з метою стати більш товариським. Чому якесь певне дозвілля розглядають як сприятливе для спілкування? Ніхто не буде заперечувати, що театральні або хорові гуртки по-справжньому допомагають людям спілкуватися. Те саме можна сказати про клуби шанувальників гольфу, тенісу, бриджу або шахів. Ніхто не буде сумніватися, що їхні члени насолоджуються дружбою та спілкуванням, що його забезпечує членство в такому клубі. Але зазвичай люди приєднуються до таких клубів не з цією метою. Їхня основна причина полягає в тому, що їм подобається певне заняття.

Я зараз полюбляю грати в боулінг. Я розумію, що ця гра для стариганів, але вона є дуже приємним, здоровим і товариським дозвіллям. Якщо я підозрюю, що мій друг або знайомий, який щойно втратив когось близького, страждає від самотності, я пораджу йому приєднатися до боулінг-клубу. У цьому випадку основним мотивом для вступу до клубу може бути прагнення до спілкування. Але вони не продовжуватимуть ходити сюди, якщо їм це не сподобається, особливо враховуючи, що існують десятки інших товариських дозвіль, якими можна більше насолоджуватися.

Однак я маю зізнатися, що продовжував дотримуватися звичного способу життя ще багато місяців після того, як гра в гольф мені цілковито набридла. Причина була в тому, що дуже велика частина мого суспільного життя базувалася на грі в гольф, а з деякими з моїх найкращих друзів я познайомився тільки завдяки їй. Я боявся, що відмова від цієї гри залишить у моєму суспільному житті чималу порожнечу і що я можу втратити багатох друзів. Можна припустити, що в ті місяці я грав у гольф із суто соціальних причин, але це не зовсім так. Я міг припинити грати в гольф, але при цьому зберегти людську сторону відносин. Навіть зараз, хоча я буваю там дуже рідко, я залишаюсь почесним членом клубу. Виявилося, що я даремно боявся порожнечі. Спілкування з друзями у гольф-клубі змінилося спілкуванням з новими людьми в боулінг-клубі, але справжніх друзів я, звичайно ж, не втратив. Я бачу своїх товаришів з гольф-клубу не так часто, як бажав би, але від цього зустрічі з ними стають ще більш приємними.

Саме страх такої порожнечі заважає алкоголікам покинути або скоротити вживання спиртного. Частково цей страх стосується можливого скорочення сфери спілкування. Я дуже шкодую, що втратив декілька місяців, граючи в гольф, замість того щоб зайнятися спортом, який приносив би мені задоволення. Я не сумніваюся, що в минулому, намагаючись покинути або скоротити вживання спиртного, ви почувалися нещасними. Але ви використовували вольовий метод. З ЛЕГКИМ СПОСОБОМ ви скоро відкладете свій неприємний минулий досвід і будете насолоджуватися новим, щасливим та захопливим життям.

Люди п’ють не для того, щоб стати більш товариськими. Чому тоді ми впевнені, що вживання алкоголю – це дозвілля, яке сприяє товариськості? Тому що нам від народження це навіювали й ми в це повірили. Алкоголь вважається необхідним на практично всіх суспільних заходах – вечірках, весіллях і навіть поминках. Здається, що на деяких заходах він є основною причиною свята. Але, як і заняття будь-якою іншою діяльністю, люди не п’ють тільки для того, щоб краще почуватися в суспільстві. «Я п’ю, щоб бути товариським» – це не причина, а привід.

Перші суспільні заходи я почав відвідувати, коли був підлітком. Тоді в мене була одна мета – зустрічатися з дівчатами. У мої наміри не входило ані спілкування, ані випивання. Безумовно, більшість із нас починає пити на вечірках, танцях або дискотеках. Але це не означає, що ми п’ємо, щоб стати більш товариськими. Якби на святі троє моїх знайомих запросили мене грати у бридж тому, що їм не вистачає четвертого, то вони б стали називати мене нетовариською людиною, якби я відмовився, кажучи, що віддаю перевагу читанню книги. Ви можете заперечити, що підліток, який відмовляється пити зі своїми друзями, теж поводиться нетоварисько. Але це зовсім інше. Гравці в бридж потребують четвертого компаньйона, і ця гра є по-справжньому приємним дозвіллям. Тоді як усі підлітки можуть «насолоджуватися» своїми напоями, навіть якщо їхній друг не приєднається до них. Це вони поводяться не по-дружньому, коли примушують його робити те, чого він не хоче робити, особливо враховуючи, що в результаті він може стати алкоголіком.

Чому питущі люди примушують непитущих вживати алкоголь? Це пояснюється наркозалежністю. Якщо наркотик незаконний, то використовують термін «примушувати», а якщо законний – «бути товариським». Я пишаюся тим, що ніколи нікого не примушував вживати наркотики. Коли я почав залицятися до Джойс, вона була з тих, хто може весь вечір просидіти в барі й випити лише один чи два напої. Вона залишилась такою і зараз. Мені було дещо незручно через те, що вона не встигала за мною, до того вона ніколи не замовляла спиртне, коли підходила її черга.[16] Тому я хотів заохотити її пити більше, але не примушував, а просто виявляв ввічливість, розумієте? Один із моїх друзів звинувачував її в тому, що вона поводиться не по-товариськи. Джойс казала, що часто почувалася зайвою на вечірках, не тільки через слова цього товариша, але й через інших п’яниць. Іронія ситуації полягала в тому, що цей друг, який звинувачував її в нетовариськості, сам виявляв недружелюбність. Вона зробила свій вибір і знаходилася разом із друзями, тому що не хотіла розлучатися з ними. Говорячи мовою сучасної психології, вона була там «заради них», і їй це подобалось.

Курці та п’яниці знають, що навіть ілюзія задоволення зникає, якщо вони єдині, хто це робить. Це помітно в першу чергу на вечірках, коли стає очевидним, що всі інші можуть чудово проводити час, не задихаючись від диму та/або не заливаючи в себе отрути. Така поведінка здається менш безглуздою, коли навколо вас усі роблять те саме: тоді ви зливаєтесь з усіма, як хамелеон із поверхнею, та ваша залежність непомітна на загальному фоні. Ось чому наркозалежні прагнуть збиратися разом. І таку поведінку часто називають «проявом товариськості». Однак істина в тому, що, як би вони не намагалися переконати себе та інших у тому, що контролюють себе, насправді всі вони відчувають, що над ними панує якесь зло. Як і переслідуванiй меншостi або іншим людям з однаковими проблемами, що почуваються комфортно серед подібних до себе, наркоманам теж набагато спокійніше у своєму середовищі. Тим, хто не залежить від героїну, складно помітити товариськість у ритуалі «спільних уколів».

Бути комунікабельним – означає бути дружнім і компанійським. Цивілізованим людям притаманно бути комунікабельними – або щоб відзначити святкові події, на зразок дня народження або весілля, або щоб віддати данину пам’яті на похороні. Люди не тільки створюють клуби для того, щоб посилити задоволення від улюбленого виду спорту або діяльності, вони також підтримують одне одного під час горя чи нещастя, таких як смерть або інвалідність. У разі залежності від наркотиків люди об’єднуються між собою скоріш за все з останньої причини – щоб спробувати зменшити своє страждання як у період вживання наркотику, так і після нього. Такі організації, як Анонімні Алкоголіки, Анонімні Курці, Анонімні Наркомани, існують не для того, щоб збільшувати споживання алкоголю, нікотину та героїну. Навпаки, вони існують для того, щоб позбавити світ від того спустошення, яке спричиняють наркотики – не тільки своїм жертвам, але й їхнім сім’ям і друзям. Люди, які вживають алкоголь, тримаються поруч саме з тієї причини, з якої і всі наркомани: вони відчувають, що ними заволоділо якесь зло, а розділена з кимось біда зменшується вдвічі.

Але хіба я не знаю про зустрічі в барах? Звісно знаю. Але і там можна спілкуватись, не вживаючи алкоголю. А якщо хтось приєднується до клубу з метою тільки випити, то їхнім наступним клубом скоріш за все буде АА (я не маю на увазі Асоціацію автомобілістів). Те саме стосується людей, які вступають до боулінг-клубів не заради самої гри, а заради дешевих напоїв. Опіумні курильні в Китаї вважалися суспільними закладами. А чом би й ні? Як провести час краще, ніж впадати в забуття з людьми, які розділяють твої пристрасті?

Я сподіваюся, мені не треба вам це пояснювати. Якщо єдина мета походу в паб – випити, то з однаковим успіхом ви могли б відвідувати опіумну курильню. У порівнянні з нею ваш місцевий паб здавався б нетовариським і шаленим. У нас узагалі перекручені уявлення про приємне оточення в пабі. Звісно, там буде весела компанія друзів, але причина в тому, що вони друзі, а не в тому, що вони вживають алкоголь! Та сама атмосфера панує в роздягальні перед матчем з футболу або регбі, де немає ніякого алкоголю. Коли ви наступного разу будете в пивничці, зверніть увагу, скільки людей п’ють наодинці, просто дивлячись у порожнечу. Ваш місцевий паб споконвічно був місцем, де стомлений мандрівник міг отримати їжу, відпочинок і підтримку, а також ознайомитися з місцевими плітками. Він існує не для того, щоб люди пили там настоянку, і точно не для того, щоб напиватися там до нестями.

Чому мій друг звинуватив Джойс у нетовариськості? З тієї ж самої причини, з якої усі наркомани почуваються незручно в присутності людей, які не залежні від наркотиків. Вони знають, що поводяться нерозумно, а люди, які не знаходяться поруч з ними в одній в’язниці, нагадують їм про їхню нерозважливість. Саме з цієї однієї причини вживання алкоголю є антисоціальним заняттям. Воно створює бар’єри між питущими й непитущими людьми на вечірках та інших суспільних подіях. Якщо хтось запитає вас, чому ви граєте в футбол, вам може здатися, що відповідь цілком очевидна: тому що вам це подобається! Якщо ви відповісте: «Я граю, щоб бути товариським», це означатиме, що інших причин грати ви не маєте й насправді ви не дуже захоплюєтеся цією грою. Тому коли хтось каже: «Я п’ю тільки заради того, щоб бути товариським», то він, сам того не розуміючи, має на увазі, що не отримує задоволення від вживання алкоголю. Він не повідомляє вам дійсної причини. Але чому так конче необхідно виправдовуватися? Тому що алкоголіки розуміють, що справжньої причини не мають. Люди іноді змушені робити речі, які насправді робити не дуже бажають, але вважають, що це покращить їхнє здоров’я або принесе їм якусь іншу вигоду. Але ніхто не буде робити щось, що йому не подобається з жодного боку, і особливо якщо воно руйнує його здоров’я та фінансове становище. За винятком того, якщо

ВІН ЗАЛЕЖНИЙ ВІД НАРКОТИКУ.

Підліток, якому несила протидіяти тиску товаришів, може запевняти, що випив «по дружбі». Але навіть у цьому разі це не причина, а відмовка. Так само, коли він каже: «Я – бунтар», або: «Я хочу відрізнятися від інших». Замість того щоб пояснювати йому шкідливість вживання алкоголю, запитайте, чи впевнений він, що йому стане духу на справжнє повстання, а не просто на наслідування своїх друзів. Звичайно, справжня причина, через яку підлітки вживають алкоголь, полягає не в бажанні бути товариськими, бунтівними або несхожими на інших. Вона полягає в тому, що вони недостатньо впевнені в собі, щоб протистояти тиску. Ми не можемо їх в цьому звинувачувати. Все, що ми можемо зробити, – спробувати їм допомогти.

Але мода у світі змінюється. Куріння вже не розцінюється як суспільне дозвілля. Але хіба ми колись вважали, що людина, яка не курить на вечірці, псує нам настрій? Я мушу зізнатися, що завжди почувався незручно в присутності людей, які не курять, особливо на вечірках. Але так було не тому, що я вважав їх у чомусь недосконалими, а радше тому, що запах мого одягу або дихання міг здатися неприємним. Звісно, після декількох чарок мене вже менше цікавило, наскільки нерозумним я міг би їм здатися або наскільки неприємно я пахнув. Як це було дружелюбно з мого боку! Зараз курці на вечірках вважаються паріями, а запах нікотину в приміщенні так само привабливий, як і зіпсоване повітря в ліфті.

Безумовно, на наше ставлення до пияцтва вплинула кампанія «Не пий за кермом!». Більшість із нас вже відмовились від цієї безглуздої звички звертатися із проханням підвезти до того, хто сам ледве тримається на ногах. Ці зміни підтверджують, що отримувати задоволення від вечірок без випивки можуть не тільки диваки, які не п’ють. На це здатні навіть питущі люди, якщо вони змушені не пити.

Ви можете називати себе людиною, яка «п’є за компанію», але не тому, що п’єте заради того, щоб бути більш товариським, а тому, що ви вважаєте, що випиваєте тільки на суспільних подіях. Але якщо ви звикли відвідувати свій клуб або місцевий паб щоденно задля того, щоб випити, – ви вже не просто «п’єте за компанію». Ваша єдина мета – випити. Тож давайте ми перейдемо до наступної ілюзії:

ВЖИВАННЯ АЛКОГОЛЮ РОБИТЬ МЕНЕ ЩАСЛИВИМ.

Розділ 21

Вживання алкоголю робить мене щасливим

Хоча куріння вбиває більше людей, проте алкоголь в нашому суспільстві є причиною нещасть № 1. Однак вам не так просто буде переконати «помірно питущу» людину в тому, що алкоголь не зробить її щасливою. Але скористайтеся здоровим глуздом. Як може алкоголь узагалі робити людей щасливими? Це депресант. Проведімо експеримент. Якщо якийсь підозрілий незнайомець звернеться до вас на вулиці, якою буде ваша реакція? Напевно, страх. Може, він звідкись утік? Його нерозбірлива мова вказує на те, що він просто п’яний. Мій батько вчив мене ніколи не бити жінку, сліпого та п’яного. Перші два здаються цілком зрозумілими, але він ніколи не пояснював, чому не можна бити п’яного. Я мав тоді тільки шість років і не приділив цьому достатньо уваги. Можливо, це був самозахист, тому що він сам часто напивався. Можливо, йшлося про те, що п’яному захистити себе навіть важче, ніж сліпому. Кажуть, що у п’яного з’являється сила, як у десятьох. А насправді кожна його можливість ударити через сп’яніння стає в сто разів меншою, якщо взагалі не зникає.

Чи коли-небудь у парку на вас кидався собака – із гавканням, вишкіреними іклами та недобрими намірами в очах? Тим часом господар сміявся й казав вам не хвилюватися, тому що собака не кусається. А ви стояли там, перелякані та збентежені, і думали: «Завжди буває вперше». Схожа ситуація відбувається, коли до вас звертається п’яниця. У такому стані людина схильна до немотивованої агресії. Можливо, вона хоче на вас накинутися. Можливо, просто хоче з кимось порозмовляти або попросити кілька монет на пиво або сандвіч. У таких обставинах ми звичайно більше звертаємо увагу на свої побоювання та збентеження. Але, якщо замислитися, чи здається вам такий п’яниця щасливою людиною? Якщо ви вагаєтесь щодо його психічного стану, то вас невдовзі переконають брудні лайки вам навздогін, якщо вам вдасться визволитися з його дружніх обіймів. Хіба може світ називатися щасливим, коли у вас буквально відвалилися ноги, усе навколо хитається й вас весь час нудить? Чи можна говорити про щастя, коли ви не маєте дому, роботи, родини?

Цілком згоден. Але хіба алкоголь у помірних кількостях не робить нас щасливими?

Хіба? Давайте розглянемо це твердження. Алкоголь – хімічна речовина, яка неприємна на смак і не втамовує спраги. Тому ми, напевно, вживаємо його через вплив, який він на нас справляє. Якщо в результаті він робить нас щасливими, то з цього витікає: що більше ми його вживаємо, то щасливішими стаємо. Ми вже знаємо напевно, що веселий сміх у компанії п’яниць може зненацька перетворитися на жорстокість. Ми це пояснюємо тим, що хтось із них такий шалений від природи. Яку роль тут відіграє алкоголь? Він усуває заборони й додає людині п’яної хоробрості, що є безпосередньою причиною вивільнення стримуваної раніше жорстокості. Якщо вам траплялося опинитися на весіллі або вечірці, які були через це вщент зіпсовані, то ви розумієте, що Голівуд створив цілковитий міф, у якому всі тільки радіють хорошій бійці. Ви дійсно вірите в те, що розбита склянка, яку жбурнуть вам в обличчя, зробить вас або будь-кого більш щасливим? Уявіть собі, що ви винні в цьому порушенні громадського спокою. Тільки-но ви прийшли до тями після заціпеніння, чи буде вам приємно дізнатися про те, що ви перетворили чудове свято на кошмар?

Якби алкоголь дійсно робив людей щасливими, то не існувало б агресивних або нещасних п’яниць.

Чи ви коли-небудь помічали, що, коли відбуваються такі прикрі випадки, конфлікт не залишається між двома учасниками, одразу й усі інші «щасливі» питущі люди поспішають втрутитися в бійку? Іноді навіть жінки приєднуються до неї! Нещодавно футбол був одним із наших найулюбленіших спортивних видовищ – не тільки тому, що дивитися його цікаво, але й тому, що відвідування футболу – це щасливе й товариське дозвілля для родини та друзів. Алкоголь перетворив його на війну.

Тоді чому люди сміються й виглядають щасливими, коли вип’ють декілька келихів? Це ніяк не пов’язано із самим алкоголем, тому що ми схильні випивати у випадках, які самі по собі приємні. Весілля й вечірки – це щасливі події. Ось чому люди сміються та розважаються. Не сам напій примушує їх сміятися та стрибати як коник. Якби алкоголь дійсно мав такий вплив, люди ніколи б не пили на похоронах. Останнє, чого б вам хотілося, – розсміятися на похороні. Похорон – сумний захід, принаймні в Англії, і більшість людей бажає на ньому хоча б зовні виглядати сумними. Але на похоронах ми п’ємо алкоголь. Якщо хтось відстоює думку, що саме спиртне спонукає людей веселитися та сміятися на вечірках і весіллях, то чому вони так само не стверджують, що п’ють на похоронах, щоб стати сумними та серйозними?

Проблема в тому, що ми ніколи не маємо можливості оцінити атмосферу вечірки, на якій немає алкоголю. Якщо ви влаштуєте таку вечірку для п’яниць, то вона вийде досить невдалою, але не тому, що алкоголь робить їх щасливими, а тому що люди, які залежні від алкоголю, почуваються жалюгідно без нього.

Я вважаю, що істина міститься у вислові «залий своє горе». Будь-хто, хто потрапив до алкогольної пастки, так робив. Ніхто не сумнівається в тому, що алкоголь п’янить нас. Я не заперечую, що це сп’яніння ненадовго блокує наш розум від цієї проблеми. Дехто може назвати це перевагою. Але, як ми вже встановили, насправді це так само корисно, як звичка страуса сунути голову в пісок.

Хіба станете ви щасливішим, якщо «заллєте своє горе»? Якби невелика кількість алкоголю робила вас щасливим, то велика робила б вас у багато разів щасливішим. Ви коли-небудь намагалися напитися, щоб перестати страждати від розбитого шлюбу або будь-якої іншої проблеми? Чи стали ви неймовірно щасливим після декількох келихів?

Або ви просто непритомніли? І чи була проблема магічно вирішена після того, коли ви приходили до тями? Чи стали ви при цьому щасливішим? Чи похмілля здавалося вдвічі гіршим, ніж було насправді?

У будь-якому разі не довіряйте мені. Перевірте самі. Відокремте алкоголь від події, щоб результат не заплутувався сторонніми предметами. Оберіть момент, коли ви не будете особливо щасливими або, навпаки, похмурими. Озбройтеся достатньою кількістю свого улюбленого напою. Спробуйте усунути всі фактори, які можуть спотворити результати експерименту. Зачиніться в кімнаті наодинці, де вас ніщо не буде відволікати – телевізор, телефон чи радіо, – і пийте келих за келихом, концентруючись на смаку та ефекті. Що довше ви будете це робити, то тяжче вам буде сконцентруватися. Ви навіть можете почати сміятися. Якщо це станеться, запитайте себе цієї миті: «Чи дійсно я щасливий зараз? Чи хочу я провести решту життя в цьому страхітливому тумані?» Ви помітите, що з кожним наступним келихом вам все важче простежувати вплив. Це тому, що основна дія алкоголю в тому, щоб притупляти вашу реакцію на все, що відбувається навкруги, та блокувати вашу здатність до критичного аналізу реальності. Ось чому алкоголь так перешкоджає вашій можливості насолоджуватися справжніми задоволеннями.

Насправді не обов’язково проводити такий експеримент. Якби випивка робила вас щасливим або вирішувала якісь проблеми, ви б не читали цієї книги. Ніколи не забувайте, що алкоголь сам по собі незмінний. Це руйнівна отрута не тільки для вас, але й для будь-кого, хто мав нещастя потрапити до пастки! Усі ми знаємо, що запеклі пияки є дратівливими людьми. Чи не значить це, що епізодично питущі люди стають менш дратівливими? Але основна причина, чому ми вважаємо, що алкоголь робить нас щасливими на вечірках, полягає в тому, що багато прихильників концепції «Я насолоджуюся пляшкою вина під час їжі!» не можуть отримувати насолоду від цієї самої їжі або вечірки без нього. У цьому загадка будь-якої наркотичної залежності. Ми впевнені в тому, що зможемо насолоджуватися суспільними подіями та долати стрес ще до того, як стаємо залежними від алкоголю, а потім починаємо відчувати, що без нього ми не отримуємо певного задоволення. Але ми намагаємося ігнорувати цей факт.

Є два способи, щоб це перевірити. Перший: роздивитися факти. Як може РУЙНІВНИЙ наркотик приносити вам щось, крім страждань? Другий – спостереження. Придивіться до своїх друзів та визначте, чи є ті з них, які дійсно щасливі, – п’яницями або ні. Відвідайте дитячий день народження і придивіться, якими приємними можуть бути суспільні події без будь-яких наркотиків.

Спробуйте відвідати дискотеку АА або іншу подію за участю тих, хто не вживає алкоголю. Там також багато сміху, якщо не більше. І до того ж нема неприємного відчуття, що хтось може випити забагато та зіпсувати все свято. Мій колега Криспін Хей розповідав, що одного разу був у ресторані, де один із членів АА святкував певну річницю з того моменту, як покинув пити. Атмосфера була настільки піднесеною, що власники ресторану були впевнені, що причина – у кількості вжитого спиртного. Вони також вирішили, що кілька додаткових пляшок у рахунку ніхто не помітить. Насправді ані краплі алкоголю не було випито.

Наступного разу, коли ви будете в ресторані поруч із компанією, яка чудово проводитиме час, майте на увазі, що деякі з її членів, найбільш ймовірно, не п’ють алкоголю. Не дивлячись на те, хто з них що п’є, спробуйте відрізнити питущих від непитущих на основі того, хто з них виглядає щасливим, а хто – навпаки. Результати вас приголомшать. Простежте за настроєм у роздягальні команди, що перемогла в матчі. Чи випивають гравці святкову пляшку шампанського, щоб відчути себе щасливими? Звичайно ні. Вони вже в піднесеному настрої з того моменту, як пролунав вирішальний свисток. Звісно, вони не п’ють шампанське, а поливають ним одне одного. А хіба настрій у роздягальні тієї команди, яка програла, зміниться з похмурого на щасливий, якщо вони вип’ють? Можливо, депресант-алкоголь ще більше їх пригнітить?

Так само як повним розслабленням є відсутність будь-якого напруження, так і повне щастя – це відсутність хвилювань і страхів, почування себе психічно та фізично здоровішими й радість життя. Ті, хто програють, можуть випити, щоб втопити в пляшці свої невдачі, але алкоголь ні в якому разі не зробить їх щасливішими. Справжнє горе в алкоголі не втопити. Щоб примусити себе забути справжню трагедію, вам доведеться примусити себе випити стільки алкоголю, щоб знепритомніти. Коли ефект, що створює алкоголь, розсіється, трагедія залишиться й видасться вам ще трагічнішою, ніж є насправді.

Якщо ви вживаєте алкоголь, щоб надати собі впевненості, або усунути сором’язливість на суспільних заходах, або щоб заблокувати свій розум від будь-якої неприємності, тривоги або страху, що робить вас нещасним і напруженим, то ви стаєте на дуже небезпечний шлях. Можливо, ви відчуваєте, що ваша проблема полягає не тільки в тому, що ви маєте комплекс неповноцінності, але й у тому, що ви насправді неповноцінні. Але будь-хто, хто має в своєму розпорядженні неймовірний механізм і при цьому вважає себе неповноцінним, подібний до мільйонера, який вважає себе жебраком. Якщо вам не вистачає впевненості, то цьому є причина, у якій можна розібратися. А вживати алкоголь, гадаючи, що це допоможе вирішити проблему, – означає гарантувати неможливість визначення дійсної причини вашого нещастя. Якщо ви вживаєте алкоголь для того, щоб насолоджуватися суспільними подіями, або потребуєте пляшки вина, щоб насолодитися стравами в ресторані, то ви вже залежні від алкоголю. Я не стверджую, що ви вже досягли хронічної стадії, на якій ви стаєте цілком залежними. Але, хоча ви можете впоратися з поганим впливом фізично та фінансово, це не означає, що ви ще не залежні. Як і той факт, що ви можете насолоджуватися їжею та святами без алкоголю. Ви мали б запитати себе, навіщо вам взагалі приймати РУЙНІВНИЙ наркотик. Якщо ви відчуваєте, що потребуєте його, то, якими б логічними не були ваші відмовки, ви знаходитесь у дуже невигідній позиції – ви вірите в те, що ваше щастя залежить від отруйного хімічного депресанту. Це ілюзія, але якщо ви впевнені, що не зможете отримувати задоволення від суспільних подій без алкоголю, це означає наступне – ви не будете щасливими без нього.

ЦЕ НЕ ОЗНАЧАЄ, ЩО АЛКОГОЛЬ РОБИТЬ ВАС ЩАСЛИВИМ.

Як може бути щасливою людина, яка почувається залежною від смертельної отрути? Але насправді мені не потрібно доводити вам ці речі. Ви вже маєте на руках усі докази того, що алкоголь не робить вас щасливими, інакше б ви не читали цієї книги.

Можливо, ви все ще впевнені, що не зможете насолоджуватися життям без нього. Якщо так, то ви скоро дізнаєтесь, наскільки ви помилялися. Ви повинні ухвалити дуже важливе рішення. Що ви прагнете зробити:

КИНУТИ ПИТИ ПОВНІСТЮ ЧИ СКОРОТИТИ СПОЖИВАННЯ?

Розділ 22

Кинути пити повністю чи скоротити споживання?

Ви, напевно, помітили, що досі я жодного разу не сказав, що, після того як дочитаєте цю книгу, ви ніколи не повинні більше пити алкогольні напої. Але зараз ми досягли моменту, коли треба вирішувати, яким шляхом піти. І перш ніж це зробити, ви маєте озброїтися фактами. Чи непокоїть вас думка про те, що ви ніколи більше не зможете пити алкоголь? Можливо, вона й досі змушує вас панікувати, як колись – мене. Найчастіше в мене відбувається наступна розмова з людьми, стурбованими проблемою алкоголізму:

Клієнт: «Хіба ніколи не буває так, що ви страшенно бажаєте випити?»

Я: «Ніколи!»

Клієнт: «А ви можете трохи випити й не підсісти на алкоголь знову?»

Я: «Можу, але якщо в мене немає бажання, то навіщо мені це робити?»

Клієнт: «А ви можете навчити мене пити час від часу, але не стати залежним знову?»

Я: «Авжеж. Я можу навіть навчити вас час від часу пити ціаністий калій».

Клієнт: «А навіщо мені це робити?» Я: «От про що я й кажу!»

Зазвичай аналогія доходить. Коли ви починаєте ставитися до алкоголю не так, як нам навіювали, – тобто не як до задоволення або втіхи, а як до РУЙНУВАННЯ, яким він насправді є, тоді зникає страх, що ви більше не зможете пити. Я пам’ятаю, як мій страх перетворився на радість від того, що я більше ніколи не питиму алкоголю! Це схоже на те, коли сонце виглядає з-за величезної хмари, – холод і темрява відступають перед світлом і теплом. Але, через те що алкоголь володів мною занадто довго, я вже забув, яким яскравим може бути світ, тому це почуття було сильнішим в десятки разів.

Навіщо комусь пити отруйну та огидну речовину, яка швидко спричиняє звикання, скорочує життя, послаблює імунну систему та здатність концентруватися, руйнує нервову систему, впевненість у собі, хоробрість і здатність розслаблятися? Навіщо вам вживати наркотик, який коштуватиме вам 100 000 фунтів / 140 000 доларів за все життя, але ніяк вам не допоможе?

Ви коли-небудь бачили фільм Альфреда Гічкока «Дурна слава»? Героїня нездужає, і чоловік її доглядає. Потім вона довідується, що насправді не хворіє, але він повільно її вбиває, додаючи в їжу наркотик. Коли вплив кожної чергової дози проходить, вона намагається набратися сил і втекти, але її ноги стають все слабкішими, а розум все більше затьмарюється. Хіба вам це нічого не нагадує? Гічкок, як справжній майстер, примушує вас відчути цей кошмар. Це насправді було так жахливо, що ви відчуваєте неймовірне полегшення разом із героїнею, коли Кері Ґрант нарешті визволяє її і вона більше не змушена пити смертоносні наркотики.

Використаний у фільмі наркотик – не алкоголь. Але алкоголь мав би такий самий ефект. Ті люди, які випивають час від часу, не вважають свій випадок таким уже страшним. Так само не вважала героїня свій, тому що була впевнена, що приймає ліки. Але кошмар алкоголіка полягає в тому, що він призначає алкоголь сам собі і, здається, нездатний зупинитися. Вам треба припинити думати: «Я ніколи більше не вип’ю ані чарки» – і почати думати про те, як чудово вам буде, коли ви припините самі себе отруювати.

Імовірно, що ви вже один або декілька разів намагалися або кинути пити, або контролювати обсяг вжитого й дійшли висновку, що це не спрацьовує. Тепер ви можете чітко зрозуміти, чому саме це не спрацьовує. Але спочатку ви маєте зрозуміти, чому ми віримо в те, що контроль над уживанням алкоголю взагалі можливий. Основна причина полягає в тому, що більшість питущих людей контролює себе. Запитайте їх – вони вам це підтвердять. У вас немає причин піддавати сумніву їхні слова, тому що ви самі більшість свого алкогольного життя були в змозі себе контролювати. Адже правда? Давайте розберемося. Ми вже розглядали подібності та відмінності між вживанням алкоголю та прийманням їжі. Коли ми вирішуємо, що треба вже попоїсти? Коли мозок каже нам: «Я зголоднів». Коли це трапляється? Коли в нас порожній шлунок. У такому разі навіть щодо такого суто природнього процесу, як їжа, ми не можемо себе контролювати, але натомість нас контролюють інстинкти, які нам дала матінка-природа. У випадку з їжею це дуже приємно.

Ви можете заперечувати й казати, що ви свідомо вирішили скуштувати декілька своїх перших келихів. Я не буду з цим сперечатися. Припустімо, що якийсь шахрай переконав вас купити акції компанії, що її не існує. Коли ви ухвалювали рішення інвестувати в цю компанію, воно було цілком раціональним на той момент. Але згодом ви навряд скажете, що контролювали ситуацію. Так само, коли ви спробували алкоголь, ви гадали, що він надасть вам якихось переваг. Але так звані переваги насправді виявилися ілюзіями, якими завжди й були. Тому причина того, що ви вирішили спробувати алкоголь, зовсім не важлива, хай то буде промивання мізків, тиск товаришів або щось інше.

ВАС ОБДУРИЛИ!

Але кілька перших келихів створили всередині вас «маленьке чудовисько», і з цього моменту вас контролювало саме воно. Дійсно, спочатку «маленьке чудовисько» могло спонукати вас думати: «Я хочу випити» – тільки під час суспільних подій. Але як швидко ви вирішили не відвідувати суспільні події, які не передбачали розпивання алкоголю або якщо поблизу не було затишного пабу? І якої миті ви вирішили пити все більше й більше під час суспільних подій? Але ви ніколи не вирішували так робити – як муха не вирішувала потрапляти в плотолюбну рослину.

На щастя, більшість питущих людей «звикли» знімати біль від утримання тільки під час відвідування суспільних заходів. Але якщо у вас є «звичка» пити, щоб позбутися стресу або завдяки «щасливому» випадку бути власником цілого бару вдома, то вам буде дуже легко скотитися до «звички» випивати келих після напруженого дня або часто заглядати до найближчого бару. Дивовижно, як один келих перетворюється на два, а потім і на три, чотири і навіть п’ять, і дуже скоро кожен день починає видаватися напруженим. Ви щодня отруюєте свій організм, ви дійсно хворієте та постійно пригнічені. І у вас є тільки одне рішення: приймати ще більше отрути!

АА стверджують:

Ми, у ТАА, віримо, що немає такої речі, як зцілення від алкоголізму. Ми ніколи не зможемо повернутися до помірного вживання алкоголю.

Тож давайте знову пригадаємо ті безтурботні дні «помірного» вживання алкоголю. Ви можете пригадати, якими були на смак ті перші келихи і як важко вам було звикнути до цього смаку отрути? Ви пам’ятаєте, як напивалися, робили з себе дурника та блювали? Ви пам’ятаєте як все навкруги хиталося? А відчуття похмілля ви пам’ятаєте? Ви можете пригадати ті веселі суспільні заходи, які раптово переривалися та бували вщент зруйновані алкоголем, хай то було святкування Різдва або Нового року, вечірки, дискотеки, весілля або ж просто дружні посиденьки в пабі? Ви можете собі уявити, скільки шлюбів було зруйновано через алкоголь, ще навіть до весілля, – усе через найдурнішу в світі традицію – холостяцьку вечірку напередодні?

А тепер спробуйте пригадати хоча б одну суспільну подію, яка видалася дійсно розкішною не через присутність дружніх, цікавих людей або через те, що погода, прикраси, музика, розваги були чудовими, а тому, що алкогольні напої були просто фантастичними.

Дозвольте мені пояснити, чому зменшення споживання алкоголю ніколи не може бути постійним розв’язанням проблеми або навіть перехідним періодом до повного припинення вживання. Це відбувається завдяки самій природі наркотичної залежності – якщо ви спробуєте скоротити або контролювати вживання, це може мати дійсно жахливі наслідки.

Якщо ви вип’єте лише одну склянку, зневоднення буде підтримувати існування «маленького чудовиська» у вашому організмі. А «маленьке чудовисько» забезпечить народження «великої потвори» всередині вашого мозку, і ви продовжуватимете бажати алкоголю решту свого життя. Через те що ваш організм вироблятиме імунітет до отрути, кількість приводів випити зростатиме, як і об’єм того, що ви випиватимете щоразу.

Ви звикли випивати, тільки-но ви цього захочете. Давайте назвемо це вашим «звичайним» рівнем. Якщо ви скоротите вживання алкоголю, ви вже не зможете так робити. Це означає, що решту життя ви проведете в бажанні випити, але, не маючи такої можливості, ви зробитеся нещасним і обділеним. Це не тільки призведе до додаткового стресу, але ви буквально будете марнувати своє життя у мріях про наступний напій. Шизофренія не закінчується, коли ви намагаєтеся скоротити вживання алкоголю. Та частина вашого мозку, яка прагнутиме випити, відчуватиме втрату та сум. Тим часом коли інша частина, яка пити не хоче, матиме відчуття переваги, що може контролювати ситуацію. Але який насправді стан речей? Зараз наше життя повністю опановане думками про те, коли ми знову зможемо випити і скільки келихів ми зможемо собі дозволити. Бути опанованим і контролювати себе – це протилежні речі. Ми вирішили скоротити вживання алкоголю тільки тоді, коли відчули, що «звичайний» рівень стає проблемою. До цього моменту ми не здогадувалися, що маємо проблему й не замислювалися над своїм споживанням алкоголю. Ми фактично сприймали його як звичну річ. Насправді ми не насолоджувалися тими келихами. Вони просто були частиною нашого життєвого стилю. Але тепер, коли ми весь час бажаємо випити, ми прекрасно розуміємо, що причина нещасть у тому, що частина нашого мозку хоче випити, але ми їй не дозволяємо. Тепер ми багато й серйозно розмірковуємо над темою алкоголю та тільки зараз розуміємо, наскільки важливим він для нас є. Ви можете сперечатися і стверджувати, що те ж саме можна сказати стосовно доброго здоров’я або триразового харчування. Коли вони в нас є, ми сприймаємо їх як належне. І тільки тоді, коли ми їх позбавлені, ми відчуваємо їхню дійсну цінність. Але, як ми вже розглядали у сімнадцятому розділі, гарна їжа – приємне задоволення, і вона важлива для підтримки подальшої життєдіяльності організму, тим часом як споживання огидного алкоголю – навпаки! Суть у тому, що хоча нам і промивали мозок, примушуючи вірити в те, що вживання алкоголю надає нам задоволення та/або підтримки, проте це ніколи не мало для нас значення, коли ми пили. І тільки в процесі зниження дози ми доходимо висновку, що життя без алкоголю ніколи не стане приємним.

П’яниці роблять помилку, вірячи в те, що просто мають «звичку» пити забагато. Вони вдаються до самодисципліни, примушують себе пити менше та вірять в те, що невдовзі випрацюють «звичку» пити значно менше. Зрозумійте: це не звичка, а наркотична залежність. Вона ніколи не перетвориться в звичку пити менше. Природа кожного наркотику полягає в тому, що він примушує вас хотіти все більше й більше – до нескінченності. Мені не треба вам про це розповідати. Це загальновідомий факт. Я просто пояснюю, чому, намагаючись скоротити споживання алкоголю, ви змушені будете решту життя дисциплінувати себе. Рано чи пізно ваша сила волі закінчиться – і ви залишитеся цілком спустошеним й менш здатним контролювати споживання алкоголю, а тому таким, хто почне вживати значно більше, ніж до цього. Тоді ви точно будете знати, що маєте якусь ваду і що немає виходу з цього нескінченного суцільного кошмару. Ви бачите схожість з мухою в плотолюбній рослині? Що більше вона намагається видертися, то більше вгрузає в пастці.

Але найгірший аспект зменшення споживання алкоголю в наступному. Так само як дієта робить їжу все більш і більш дорогоцінною, так і що довше ви бажаєте випивки, то більш нещасним і позбавленим почуваєтеся, і то більшим вважається ілюзорне задоволення, коли ви нарешті дозволяєте собі вдовольнити це бажання.

То які наслідки ухваленого рішення обмежити вживання спиртного? З одного боку – зростає ілюзія, що алкоголь приносить підтримку чи задоволення, що, в свою чергу, підсилює ваше бажання випити. З іншого боку, ви п’єте менше отрути й витрачаєте на неї менше грошей.

Тому ви не відчуваєте її такою мірою, як раніше ані в організмі, ані в кишені. Інакше кажучи, ви забуваєте, чому насправді хотіли зменшити вживання алкоголю. Не дивно, що переважна кількість спроб закінчується тим, що людина починає пити більше.

Іронія в тому, що саме під час наших спроб зменшити вживання алкоголю ми відчуваємо, що контролюємо себе. Але хіба те, що ми намагаємося себе обмежити, не доводить, що ми ніколи не могли себе контролювати? Якби ми це могли, навіщо б тоді нам потрібна була самодиципліна, щоб зменшити вживання алкоголю? Припустімо, що ви все ж таки здатні дисциплінувати себе й обмежуватися у вживанні алкоголю все подальше життя, але чи дійсно ви цього хочете? Перш ніж ви остаточно вирішите це питання, давайте подивимося уважніше на

ЦИХ ЩАСЛИВИХ ПОМІРНО ПИТУЩИХ ЛЮДЕЙ.

Розділ 23

Ці щасливі помірно питущі люди

Саме щасливі помірно питущі люди в першу чергу підсаджують нас на алкоголь. Саме вони переконують нас, що ми щось втратимо, якщо спробуємо кинути пити. Але якщо ви крізь рожеві окуляри сприймаєте їх як вільних людей, то насправді вони можуть бути найбільш могутнім нагадуванням про те, наскільки щасливими ви будете, коли звільнитеся з пастки. Перш ніж ми вивчимо їх краще, давайте чітко запам’ятаємо декілька фактів. Вони вживають той самий наркотик, що й ви. Цей наркотик називається

РУЙНУВАННЯ.

Але вони так не вважають. Якби так було, вони б ніколи не вживали алкоголь. Пам’ятайте, що не важливо, хто вживає наркотик і на якій стадії ця жертва в своєму шляху до дна пастки.

САМ НАРКОТИК НІКОЛИ НЕ ЗМІНЮЄТЬСЯ

Якщо 90 % людей впали в цю пастку, я не можу не погодитися з тим, що пити алкоголь – це нормально, але це в жодному разі не щастя! Якщо 90 % людей потопають у сипучих пісках і ви – один із них, чи заздрите ви тим, хто застряг ще не так глибоко, як ви? Ви б заздрили тим, хто ще не збагнув, що потопає? Може, це й нормально – пити алкоголь, але не дайте себе ошукати тим, що в цьому є хоча б щось природне. Тільки подумайте, яким могутнім і далекосяжним є промивання мізків: усе суспільство обдурене і вважає, що в систематичному вливанні в себе чималих доз отрути є щось нормальне. Ви, напевно, вважатимете того, хто буде регулярно труїти себе дозами стрихніну, не дуже нормальним і навіть потенційним мешканцем «жовтого дому».

Але ж це дійсно швидко вбиває!

Зовсім ні, якщо вживати маленькі дози. Але насправді, яка різниця, наскільки сильна отрута і наскільки швидко вона вас вбиває? Головне те, якого дідька ви її приймаєте? Дозвольте мені нагадати вам твердження АА:

Найнещасніша людина в світі – це хронічний алкоголік, який нестримно жадає насолоджуватися тим життям, яким жив колись, але не може собі його уявити без алкоголю. Він страждає від нестямної нав’язливої ідеї, що якимось дивом він зможе себе контролювати.

Це означає, що він однаково нещасний, незалежно від того, чи п’є він, чи ні. Не такий уже багатий вибір, чи не так? Але чи можете ви уявити собі цю людину нещасною через те, що вона не може випити ще одну дозу миш’яку? АА також кажуть:

Ми, в ТАА, віримо в те, що не існує лікування від алкоголізму. Ми ніколи не зможемо повернутися до нормального вживання алкоголю…

У цьому полягає основна складність: розглядати регулярне вживання сильнодіючої отрути з прямо протилежних боків. Є алкоголік, для якого цей наркотик – абсолютне руйнування. Дивовижно, але він та сама людина, яка «не може уявити життя без алкоголю». Також є «помірно питуща» людина, яка п’є помірно, повністю себе контролює і якій ця ж сама отрута дивовижним чином приносить численні переваги. Є два ймовірних пояснення цього парадоксу. Перше: алкоголіки насправді мають організм, відмінний від помірно питущих людей. Друге: вони знаходяться на більш тяжкій стадії того самого захворювання. Чому ж нам так важко прийняти друге пояснення? Зрештою, відносно героїну, кокаїну та інших наркотиків загальновідомо, що їхні жертви стають залежними через властивості самих наркотиків, які викликають швидке звикання, а не тому, що ці люди мають якісь вроджені фізичні вади організму. Ми знаємо, що мільйони курців, серед яких і тисячі алкоголіків, хочуть покинути куріння, тому що знають, що воно руйнує їхнє здоров’я, але не можуть цього зробити. Причиною такої невдачі часто визнають брак силі волі, але в такій самій ситуації з алкоголем усі вказують на фізичну ваду організму!

Так само, як і у всіх наркотиків, у алкоголю є період в кілька років, протягом якого ми не впевнені, чи є ми «помірно питущими» людьми, які себе повністю контролюють та приймають наркотик тоді, коли прагнуть так званих «переваг», або ж ми вже залежні від алкоголю і впевнені, що жити без нього не зможемо. І знову, так само як і з іншими наркотиками, які викликають залежність, навіть якщо це очевидно для друзів і родини, тільки ми самі можемо точно вирішити, чи є ми наркоманами, чи ні. Беріть до уваги те, що, за думкою так званих «експертів», алкоголіками стають в період від 2 до 60 років. Чи не буде більш логічним зробити висновок, що це просто рання стадія тієї самої хвороби? Зрештою, хіба з іншими наркотиками відбувається не так само? Почнімо з того, що симптоми є настільки непомітними, що ми навіть не усвідомлюємо того, що хворіємо. Але чи можете ви пригадати іншу хворобу, яка на ранніх стадіях дає своїм жертвам переваги, а потім ці переваги раптово перетворюються на суцільні нещастя та страждання на пізніх стадіях? До того ж вони навіть не знають, коли саме відбулося це жахливе перетворення. Тоді чому, якщо всі докази свідчать те, що проблема полягає не в алкоголі, а в алкоголіку, то і «помірно питущі» люди, і самі алкоголіки воліють вірити в протилежне? Тому що така природа всіх наркотиків. Ми ніколи не звинувачуємо сам наркотик, тому що він здається нам занадто цінним. Наркотики обманюють нас, примушуючи повірити в те, що з ними ми відчуємо дійсне задоволення та/або підтримку, а без них життя вже не буде таким приємним. На ранніх стадіях випадкового або «помірного» вживання алкоголю, коли він ще не завдає вам очевидної шкоди й у вас немає причин від нього відмовлятися, чому б не випити келих вина за обідом? Але чи була б вам приємна ця ілюзія, якби ви усвідомлювали, що були на ранніх стадіях алкоголізму? Набагато простіше повірити, що алкоголізм – це щось таке, що трапляється тільки з іншими людьми. Чому він повинен зачепити вас? Зрештою, багато хто з фахівців і навіть самі алкоголіки кажуть, що у всьому винна фізична вада, а кому, як не їм, краще про це знати. Експерти чудово знають теорію, алкоголіки – практику. Нас усіх змушували повірити в те, що якщо алкоголік вип’є хоча б один келих, то він не зможе зупинитися, доки не впаде від сп’яніння. Не схоже на те, що випадкові або «помірно питущі» люди не можуть стати алкоголіками. Ми звикли не звертати уваги на те, що кожен хронічний алкоголік починав як «помірно питуща» людина.

Легко зрозуміти, чому випадкові п’яниці воліють вірити в те, що алкоголізм – це хвороба, від якої страждає тільки меншість, а не прогресуюча хвороба, від якої страждає кожен, хто дозволив себе ошукати й тепер приймає отруту регулярно, байдуже, на якій саме стадії хвороби він зараз знаходиться. Але чому хронічні алкоголіки обирають віру саме в те, що вони народжені з фізичною вадою, яку не можна вилікувати? Логічнішим було б, якби вони вірили в протилежне. Насправді їхні переконання – не свідомий вибір, а плоди промивання мозку та помилкової логіки. І майте на увазі, що більшість алкоголіків не шукають допомоги в установах, подібних АА, доки не зазнають найважчої травми, намагаючись вирішити свою проблему самостійно. Для цього вони використовували багато вольових зусиль. Дійсно, більшість алкоголіків є вольовими людьми в інших сферах свого життя. Але здається, що «помірно питущі» люди можуть контролювати своє вживання алкоголю, а вони – ні. Тому нелогічно вірити в те, що причина – не в недостатній силі волі, а у фізичній та/або психічній ваді організму алкоголіка. Чи не витікає з цього, що від алкоголізму дійсно немає лікування? Ця теорія по-своєму приваблива для обох категорій: «помірно питуща» людина може насолоджуватися своїм улюбленим напоєм і надалі, а алкоголік може врятувати хоча б маленьку частинку своєї гордості: «Це не моя провина в тому, що я алкоголік». Це часто і стає приводом для того, щоб напитися: «Я алкоголік, і тому я буду пити».

Таким є вчення АА. Якщо ви все ж таки повірите в те, що алкоголізм невиліковний, тоді буде логічно, чесно й дійсно найкраще повірити в те, що ви знаходитесь у такому невигідному становищі від народження й вас нема в чому звинувачувати. Це не брак сили волі, відповідальності або контролю з вашого боку, за які хтось може вам докоряти, а найбільш за все – ви самі. Насправді, якщо алкоголізм був викликаний вродженою вадою, алкоголіку, який утримується від вживання спиртного, усі повинні скоріш співчувати, ніж звинувачувати його. І така людина заслуговує на повагу. Замість охоплення жахливим захворюванням їм вдається протистояти нестерпному бажанню отруювати самих себе. Це пояснює, чому останнім часом героєм книг або фільмів часто роблять алкоголіка, який одужує. Під «вольовим методом» я маю на увазі будь-який метод, крім ЛЕГКОГО СПОСОБУ, лише для того, щоб уникнути плутанини в цій книжці. Це не означає, що ці методи обов’язково вимагають використання сили волі. Навпаки, одним з основних постулатів філософії АА є твердження про те, що сила волі некорисна проти залежності від алкоголю і що вищі сили роблять для алкоголіка те, чого він не може досягти за допомогою власної волі. Але бувають моменти, коли людині складно керувати цією силою, хай яка б вона була, і тоді вона однаково повертається до сили волі. Тому я гадаю, що моє визначення «вольового методу» правильне. Згiдно з теорією АА, члени цього товариства мають використовувати вищі сили проти алкоголю. На практиці багато хто з них не розуміє, що воно таке – ці вищі сили, тому знову ж таки спираються на свою силу волі. Зрозуміло, що атеїст у товаристві АА просто змушений використовувати силу волі. Захворювання під назвою алкоголізм існує, але ніякої внутрішньої або фізичної вади алкоголік не має. Алкоголізм – це повністю психологічна хвороба. І в цьому немає нічого складного. Усуньте всю плутанину та лицемірство – і все стане ясно. Я стверджував, що логічним було б самим алкоголікам повірити в те, що вони внутрішньо відмінні від «помірно питущих» людей. Але така логіка спирається на недостатні знання про істинну природу алкоголізму. Цілком логічно було вірити в те, що Сонце обертається навколо Землі, доки Галілей не довів протилежне. Так само прикро, що брак знань змусив тисячі алкоголіків повірити в те, що порятунку немає, не кажучи вже про те, що цей порятунок простий, миттєвий та остаточний.

Алкоголізм – це хвороба, від якої ви страждаєте, коли маєте неприродне бажання вживати огидну на смак отруту сильної дії під назвою алкоголь. Сам собою алкоголь є не більшим злом, ніж миш’як або будь-яка інша отрута. Однак так само, як від будь-якої іншої отрути, від вживання алкоголю ви отримаєте небажані фізичні наслідки, пропорційні кількості спожитої отрути. Справжнє зло – це загальна неосвіченість щодо алкоголю та особливо хибна віра в те, що його споживання може принести якусь користь.

Важливо відрізняти хворобу, яку ми називаємо алкоголізмом, тобто «неприродне бажання споживати алкоголь», від інших прикростей, які виникають, якщо ви підкоряєтесь цьому бажанню. Якщо ця різниця не зовсім зрозуміла, я вдамся до наступної аналогії. У вашому даху деякий час не вистачало однієї черепиці, що призвело до повного пошкодження, тому що крізь отвір проникав дощ. Хвороба, яка зветься алкоголізмом, схожа на цю черепицю. Коли ви додаєте в отвір нову черепицю, ви вирішуєте проблему миттєво й остаточно. Так само можна позбавитись алкогольної проблеми назавжди тієї миті, коли ваше бажання вживати алкоголь остаточно зникне. Видужання повністю миттєве. Але так само, як необхідний деякий час, щоб усунути пошкодження від дощу у вашому домі, потрібен і деякий час, щоб позбутись наслідків вживання алкоголю. На щастя, людські розум та організм неймовірно сильні, особливо тоді, коли ми не отруюємо себе алкоголем регулярно. Тому приємно відчувати, що видужуєш від цієї хвороби. Вам, можливо, важко буде повірити в це, особливо якщо раніше ви утримувалися від алкоголю тривалий час, використовуючи силу волі. Давайте розглянемо ще одну аналогію.

Уявіть, що на вашому обличчі є невеличкий прищик. Я кажу вам: «Спробуйте ось цю мазь, вона просто дивовижна!» Ви пробуєте, і прищик зникає, ніби за порухом чарівної палички, але за тиждень з’являється знову, – трохи більший, ніж раніше. Ви застосовуєте більше мазі, і прищик знову зникає, але знову з’являється п’ять днів по тому. Цей процес повторюється раз у раз, і щоразу прищик збiльшується, а також сильніше свербить і болить. А періоди, на які він зникає, стають все коротшими. Невдовзі цей висип вкриває все ваше обличчя. Уявіть собі весь жах цієї ситуації. Якщо ви не знайдете лікування, висип пошириться на все ваше тіло, а інтервал між використанням мазі та поверненням прищів зрештою зникне взагалі. Уявіть собі, яким залежним ви станете від цієї мазі. Тепер я вимагаю по сто фунтів за один тюбик, а ви змушені купляти. Сама лише думка про те, що мазь може закінчитися, викликає у вас паніку. Ви ніколи не виходите з дому без неї. Потім ви читаєте статтю в газеті й дізнаєтеся, що не ви один маєте таку проблему. Тисячі людей страждають від такого самого висипу! Але науковці встановили, що мазь не може його вилікувати. Насправді саме вона заважає вам одужати й саме вона винна в тому, що єдиний маленький прищик розвинувся в такий вбивчий висип. Якби ви не використовували її, прищик згодом зник би сам собою. А мазь діяла таким чином, що прищик зникав під шкіру. Замість того щоб знищувати його, ця мазь фактично підгодовувала його, і тому він повертався на поверхню шкіри для подальшого існування.

Одного разу ви читаєте статтю, котра містить хороші новини. Все, що вам потрібно для вирішення проблеми, – припинити користуватися маззю, і тоді висип поступово зникне! Чи будете ви після цього все одно використовувати мазь? Чи знадобиться вам сила волі, щоб відмовитися від її використання? Чи будете ви нещасними без мазі? Звісно ні. Якщо ви знатимете напевно, що це вирішить вашу проблему, то ви будете на сьомому небі від щастя. Однак якщо у вас є сумніви, то ви знову можете піддатися спокусі, щоб використати мазь, і вам буде потрібна сила волі для протистояння такій спокусі. Напевно, ви будете нещасними та переляканими за таких обставин. Але навіть за таких обставин, як тільки ви в перший раз відчуєте, що висип став не таким болючим та зменшився в розмірі, ви зрозумієте, що це і є правильним виходом, – навіть якщо для позбавлення від висипу знадобиться цілий рік, ви від самого початку будете щасливі.

Це однаково вірно для будь-якої проблеми, не важливо, наскільки вона серйозна і наскільки різноманітні її наслідки: страх та нещастя зникають тієї миті, коли ви розумієте, що знайшли ліки. Це відбувається ще до того, як ви почнете їх застосовувати. Можливо, вам здається, що ця аналогія з маззю та висипом дещо віддалена від вашої алкогольної проблеми. Хіба? Висип рівнозначний руйнівному впливу алкоголю на ваше життя. Мазь – це сам алкоголь.

Тільки-но ви зрозумієте, що мазь була причиною висипу, а не лікуванням від нього, ви будете задоволені тим, що знайшли і причину, і ліки, і ви ніколи вже не відчуєте спокуси ще раз використати мазь. Тут немає ніякої таємниці або плутанини. Ще до того, як ви відкрили цю книгу, ви повністю усвідомлювали, що ваша проблема – в неможливості контролювати кількість споживаного алкоголю. І мені не треба вам казати, що цю проблему спричинив сам алкоголь. Подібно до мазі, ви розуміли, що алкоголь є причиною вашої проблеми. Незрозуміло тільки, чому ви все ще продовжуєте його пити. Можливо, ви підозрюєте, що єдине припустиме пояснення полягає в тому, що ви дійсно маєте якусь фізичну або ментальну ваду, якої немає в «помірно питущих» людей. Важливо, щоб ви усвідомили, що зазнаєте поразок у намаганнях вирішити цю проблему не через фізичний стан організму. Ви не можете її вирішити через психологічне сприйняття. Але дуже важливо збагнути, що ніякої вродженої психічної вади, яка робить вас схильним до потрапляння в залежність, – немає, і за умови відкритості розуму ця вада може бути виправлена. Якщо ви вірите, що від цієї проблеми немає позбавлення, то для вас такого позбавлення насправді не існує. Тому, особливо важливо розвіяти цю брехню про вроджену фізичну та/або психічну ваду.

Давайте на мить уявимо, що у вас дійсно є ця вроджена фізична та/або психічна вада. Ви коли-небудь помічали її ще до того, як почали вживати алкоголь? Ви були не в змозі насолоджуватися життям або долати стрес, перш ніж звикли до вживання алкоголю? Хіба ви не могли насолоджуватися дитячими вечірками без алкоголю, ще до того, як ви вперше його спробували? Вас не дивує такий випадковий збіг обставин, через який ця нібито «вроджена вада» виявила себе тільки після того, як ви почали вживати алкоголь, і що в людей, які кидають пити за допомогою ЛЕГКОГО СПОСОБУ, вона чарівним чином зникає, тільки-но вони припиняють вживати алкоголь?

Позбудьтеся плутанини, і все стане очевидним! Алкоголь – це огидний, отруйний наркотик. Це дійсно так, байдуже, алкоголік ви або «помірно питуща» людина. Єдина причина, через яку будь-хто його вживає, полягає у промиванні мізків, якого ми зазнавали змалечку і яке примусило нас вважати РУЙНУВАННЯ дружнім задоволенням і підтримкою.

Невже більшість п’яниць може контролювати кількість вживаного спиртного? Вони його не контролюють! Їм так само промивали мозок, як і решті з нас. Вони також впевнені в тому, що РУЙНУВАННЯ – це задоволення та підтримка. І це тільки тому, що вони ще не досягли стадії, на якій правда стане очевидною. Але чому п’яниці, які вже досягли такої стадії, не сприймають ситуації так, як ситуацію з маззю та висипом, і не кидають пити? Зрештою, ми розуміємо, що алкоголь – джерело наших нещасть, і тому ми не повинні його вживати. Але ми п’ємо не з причин, через які ми не повинні цього робити! Ми п’ємо з причин, які змушують нас це робити. І якщо ви впевнені, що не будете насолоджуватися життям або долати стрес без алкоголю, ви дійсно не зможете цього зробити.

Розв’язок полягає в тому, щоб усунути всі наслідки промивання мозку та повернутися до блаженного стану, яким ми насолоджувалися, доки не потрапили до пастки. Зрештою, як можна позбутися знання, яке ви вже отримали? В тому й річ, що стосовно алкоголю ми не отримуємо жодних знань, а тільки неправильні висновки та плутанину. Насправді ми могли насолоджуватися життям та долати стрес, доки не потрапили в пастку. Якщо нас так задурили, що ми повірили в те, що вживання огидної отрути – це задоволення та/або допомога, то й побачити правду буде не так і важко. І це справді неважко. Це, навпаки, дуже легко і приємно за умови, що ви позбудетесь упереджень і будете додержуватися моїх вказівок.

Недостатньо просто прочитати опис процесу РУЙНУВАННЯ, наведений на початку сьомого розділу, і сказати собі, що все це вірно. Чи хотіли б ви приймати стрихнін?[17] Звісно ні! Вас навіть неможливо на це спокусити. А якщо немає спокуси, то вам не треба відчувати себе позбавленим чогось або використовувати силу волі, щоб протистояти цій спокусі. Ви повинні побачити алкоголь таким, яким він дійсно є. Тоді ви назавжди позбавитесь будь-якої спокуси його випити. Не повторюйте розповсюдженої помилки, чіпляючись за штучно набуте ставлення до нього. Дозвольте мені ще раз повернутися до запитання:

Чи зможу я час від часу випивати, але так, щоб не стати знову залежним від алкоголю?

Насправді це запитання означає наступне:

Мене жахає думка про те, що я ніколи більше не зможу випивати.

А чому? Чи не означає це, що на вас продовжує діяти промивання мізків? Чому ця думка вас так лякає? Тільки тому, що ми віримо, що відмовляємось від якогось задоволення або підтримки. Мрія про вживання алкоголю час від часу – це прагнення взяти найкраще з обох стилів життя – алкогольного та вільного від алкоголю. Але чи не саме так ми поводилися з того моменту, як потрапили до пастки? Ми намагаємося отримати так зване задоволення та підтримку й одночасно не завдати собі забагато шкоди. Але проблема полягає в тому, що природа будь-якого наркотику така, що він примушуватиме вас споживати все більше й більше, тому приноситиме ще більше шкоди. Якщо ви вбачаєте в одній склянці спиртного задоволення або підтримку, ви побачите його і в мільйоні склянок. Це схоже на пересування по туго натягнутому канату над Ніагарським водоспадом: все ваше життя буде зосереджено на тому, щоб не впасти в безодню. Але рано чи пізно ви все одно впадете. Навіть якщо вам вдасться покинути вживання, ви будете почуватися нещасним, якщо у вас залишиться бажання час від часу випивати. Тоді ви проведете решту життя в намаганнях протидіяти цій спокусі. І ви не будете ставитися до алкоголю там само, як до стрихніну!

Напевно, ви досі відноситеся до перспективи припинення споживання алкоголю як до досить страшної. Я вас розумію. Так само було й зі мною. Я не заперечую, що потрібна мужність, щоб бути готовим зустріти таку перспективу. Але я гарантую, що якщо ви зможете зібратися з духом, то звільнитеся з кошмарного світу страху та депресії і будете дивуватися, чому провели в ньому так багато часу. Чітко усвідомте – раз і назавжди: ніхто, якщо він вип’є хоча б одну краплю РУЙНУВАННЯ, не може стверджувати, що контролює себе. Те, що п’яниці необізнані щодо правди про алкоголь, підтверджує, що вони не можуть себе контролювати. Понад усе я зневажаю таку банальність, яку часто вживають люди: «Якщо пити помірно, то все буде добре». Уявіть собі, що пілот вашого літака сказав:

«Ми збираємося летіти крізь туман. Гадаю, ніхто не буде проти, якщо я трохи зміню показники на приладах?» Ви гадаєте, що ця людина контролює ситуацію? І «помірно питуща» людина знаходиться точнісінько у такій самій ситуації.

Вважати, що якщо приймати наркотики помірно, то все буде добре, все одно що вважати, що можна бути трошки вагітною або пройтися над Ніагарським водоспадом, але не впасти нижче, ніж на метр. Природа наркотичної залежності полягає в тому, що вона створює оманливе враження, змушуючи повірити в те, що ви себе контролюєте, щоб заблокувати ваш розум від розуміння поганого впливу наркотиків. І так вас затягують все глибше і глибше. Єдина різниця між Ніагарою та алкоголем в тому, що падіння в Ніагару триває лише кілька секунд. Через те небезпека зрозуміла кожному й дуже мало людей стають жертвами. У випадку з алкоголем ми переконалися, що нам навіюють, що бути його жертвою – приємно.

Через те що 80 % так і не сягають дна й залишаються «щасливими помірно питущими» людьми все своє життя, а падіння решти 20 % настільки поступове, що ця пастка є не такою вже й помітною. Але пам’ятайте, що ніхто ніколи не ухвалює рішення стати наркозалежним сам і кожна така залежність починається з однієї дози.

Поспостерігайте за іншими п’яницями, почніть бачити їх такими, якими вони є насправді. Вони не насолоджуються товариською випивкою, їх обдурили, і вони п’ють РУЙНУВАННЯ. І майте на увазі, що ви ніколи насправді не могли себе контролювати, як і вони. Пам’ятаєте критичну точку, яку ми обговорювали в дев’ятому розділі? Алкоголіки вірять, що «помірно питущі» люди відрізняються від них, тому що можуть контролювати вживання алкоголю. Насправді різниця полягає в тому, що «помірно питущі» люди знаходяться на такій стадії хвороби, коли ще можуть дати раду своїй випивці. Вони вірять у те, що насолоджуються алкоголем, що він ще не став для них особливою проблемою, тому їм не треба намагатися себе контролювати. Усі алкоголіки колись були на цій стадії. Вам треба бачити їх такими, якими вони є насправді: вони просто ті, кого затягує плотолюбна рослина, і вони не розуміють своєї страшної долі. Тож радійте тому, що ви назавжди звільнилися з цієї пастки.

Але якщо вони не знають, що на них чекає, то хіба не є незнання благословенням? Якщо вони вірять у те, що насолоджуються алкоголем, то так воно дійсно і є.

Насправді, вони ним аж ніяк не насолоджуються, але не завжди легко побачити все в істинному світлі. Дозвольте мені навести приклад. Ми з моїм близьким другом постійно знімаємо на свята віллу в Іспанії. Кульмінацією свята для нас завжди є той момент, коли ми туди приїжджаємо. Багато років ми дотримувалися наступної традиції: перш ніж розпакувати речі, ми сідали на балконі, який виходить на мальовничий берег, і випивали пляшку шампанського. Коли я сказав своєму другові, що назавжди покинув пити, перше, що він відповів: «Ми ніколи більше не зможемо дотримуватися нашої традиції». Це зауваження мене здивувало, тому що бесіда велася в середині грудня, коли ми обидва були захоплені приготуванням до святкування Різдва й жоден з нас не згадував сонячної Іспанії.

Але традиція не порушилася, коли наступного разу ми приїхали туди, хоча задоволення було дещо зіпсоване. Не тому, що я не пив шампанського, а тому, що я наполіг, щоб мій друг його пив. Йому було відверто незручно в такій ситуації, тому щоразу, коли я наповнював його келих, він казав: «Ти справді не проти того, що я ось так просто п’ю шампанське?»

Якби я покинув пити, використовуючи вольовий метод, я б йому заздрив.

Але свята видалися чудові. І момент прибуття був прекрасним: ми дісталися туди благополучно, залишили позаду всі турботи, а тепер розслабилися за склянкою освіжаючого напою, насолоджуючись думкою про чудовий тиждень, який на нас чекав. Хіба цей момент став для мене менш прекрасним через те, що напій, якій я пив, не містив отрути? Чи він став більш чудовим для мого друга, який пив напій з отрутою? Ні. З отрутою або без неї – ми обидва насолоджувалися і, сподіваюся, будемо насолоджуватися ще багато років у майбутньому. Я хотів проілюструвати те, що хоча алкоголь і видається джерелом задоволення, це не означає, що він робить приємні обставини ще приємнішими. Дозвольте мені пояснити це в деталях. Подумайте, як людина, хто не п’є, буде почуватися в наступній ситуації: приємний перепочинок на початку відпустки, милування чарівним краєвидом у гарний літній вечір, єдиний обов’язок на наступний тиждень – розважатися й добре проводити час. Ви миттєво відповісте: ця непитуща людина почувається фантастично! Я був на сьомому небі від щастя. А тепер уявіть собі, як мій друг-п’яниця почувався б, якщо з якоїсь причини він не міг би пити алкоголь. Правильно, він би почувався обділеним. А тепер уявіть, що цю причину усунуто й він нарешті зміг випити. Як він почувається? Правильно, фантастично! На сьомому небі! Він почувається так само, як і я. Чи не означає це, що алкоголь може робити вас тільки нещасним? Це також показує, як задурені «помірно питущі» люди, якщо вірять, що отримують від алкоголю справжню насолоду. Вони п’ють спиртні напої не через те, що це приємно, а тому, що в деяких ситуаціях вони почуваються нещасними без нього. Іншими словами: вони вже залежні!

Не тільки незнання, але й повне незнання не є благословенням. «Помірно питущі» люди можуть не розуміти повністю всієї ситуації, але вони, безумовно, підозрюють, що потрапили до пастки. Вони висловлюються таким чином: «Це не робить мені жодної шкоди, а якщо мені знадобиться, то я перестану пити». Це інший хитромудрий бік пастки, що змушує нас відкладати цей злиденний день. Друг, про якого я згадував, був одним із тих декількох людей, які обережно натякали мені на те, наскільки забагато я пив. Але перші його слова, після того як я сказав, що покинув пити, були не «Яка чудова новина!», а «Ми ніколи більше не зможемо дотримуватися нашої традиції». І чому йому було так незручно через те, що він п’є, а я ні? Тому що він вважав, що я почуватимуся обділеним і теж зможу спокуситися? Якщо так, то він напевно почувався дещо винним. Або через те, що він не любив пити один? Але він пив не один: я смакував фруктовий сік. Напевно, він почувався безглуздо, тому що тільки він пив отруту.

Ви, напевно, засмучуєтеся, якщо пропонуєте комусь випити, а той дивиться на годинник і відповідає щось на зразок: «Зазвичай я не п’ю раніше сьомої вечора…» Ви відчуваєте, що він натякає на те, що ви самі маєте серйозну проблему з алкоголем, якщо маєте звичку пити раніше сьомої вечора. Вживання слова «зазвичай» вказує вам на те, що він готовий порушити своє золоте правило. Але він чекає більших вимагань із вашого боку, щоб йому було кого звинуватити після цього. Можливо, він навіть жартома обвинуватить вас у тому, що ви намагаєтеся навчити його поганих звичок. Насправді ж він щасливий тому, що ви дозволили йому порушити його звичку й не завдати собі ганьби. За тих часів, коли я мав проблему з алкоголем, я заздрив таким людям. Я думав: «Як їм пощастило, що вони можуть себе контролювати». Я настільки поринув у власні проблеми, що навіть не помічав, як такі люди частіше порушували своє правило, ніж дотримувалися його. Також я не розумів того, що насправді вони самі давали мені зрозуміти, що в них так само є проблема зі спиртним. Інакше чого б їм було заводити таке правило? Ще одна класична фраза:

Ні, спасибі. Я сьогодні за кермом.

Чи помічали ви, що людина завжди каже це так, ніби хоче натомість промовити: «Ну подивіться, який я герой!» Ви знову заздрите їй і запитуєте, чи не важко їй отак не пити ні краплі.

Анітрохи. Я можу пити або ні, коли завгодно.

Це також промовляється героїчним тоном. Але якщо вони дійсно можуть пити чи ні, то чому наступного разу вони витрачають гроші на таксі? Усе, що вони роблять насправді, – це намагаються довести собі і всьому світові, що вони не залежні від алкоголю. А насправді вони тільки і доводять, наскільки залежними вони є. Коли вони вирішили взяти таксі, то не зупиняються аж до другої ночі й заледве доходять до таксі. Також зверніть увагу на те, що коли вони не п’ють, тому що за кермом, то вони не дуже задоволені, тому їдуть із вечірки о десятій вечора.

Хіба ж це не означає, що алкоголь дійсно приносить насолоду?

Ні! Це доводить тільки те, що вони вже залежні від алкоголю й не можуть радіти життю без нього. Однак це також сягає ще одного дуже важливого аспекту, до якого ми маємо звернутися. Перш ніж я покинув пити, один із моїх найкращих друзів час від часу намагався зав’язати. Це був один із найцікавіших людей, яких я зустрічав у своєму житті. Але, коли він покинув пити, він перетворився на жалюгідного зануду. Я, звісно, відкладав повне припинення вживання алкоголю, тому що боявся, що це так само вплине й на мене. І я радий виголосити, що, як запевняють мої друзі, зі мною таке не сталося й таке не стається зі всіма іншими, хто кидає за допомогою ЛЕГКОГО СПОСОБУ. Складається враження, що тільки алкоголь усував усі перепони й перетворював жалюгідного зануду на яскраву особистість. Але якби алкоголь мав здатність перетворювати нецікавих людей на цікавих, усі п’яниці були б непересічними особистостями й ставали б ще цікавішими з кожною випитою склянкою. Хіба треба пояснювати, що немає нічого більш надокучливого, ніж п’яний, який верзе щось малозрозуміле вам під носом? Правда у випадку з моїм другом полягає в тому, що все, що зробив для нього алкоголь, це перетворив його з цікавої та щасливої людини на нудну та нещасну, коли той покинув пити, так само як трапляється з багатьма алкоголіками. Він був впевнений, що не зможе насолоджуватися життям без алкоголю. Якщо ви вірите в те саме, то також не зможете. Суть у тому, що, якщо певні люди не можуть насолоджуватися певними ситуаціями без алкоголю, це не означає, що алкоголь приносить їм справжнє задоволення. Адже вони здатні були насолоджуватися цими ситуаціями, доки не потрапили до пастки.

Після того як я покинув пити, я помітив, що йду з деяких вечірок раніше, як і та людина з фразою «Ні, спасибі, я за кермом», а деякі взагалі не відвідую. Спочатку мене це бентежило. Здавалося, це свідчить про те, що я не можу насолоджуватися життям без алкоголю. Але потім я зрозумів, що все навпаки. Раніше я міг переносити їх тільки тому, що випивав. Це вкотре підкреслює той факт, що алкоголь не робить людину щасливішою, а просто призводить до того, що вона на деякий час забуває про всі свої нещастя. Алкоголь не усуває цих нещасть, він, навпаки, у багато разів збільшує їх. Тепер я просто не відвідую ці нудні заходи. Якби я не міг їх уникнути, я б ішов геть, тільки-но одержував змогу, щоб згодом зайнятися справами більш цікавими та корисними, замість того щоб споглядати, як інші поринають у забуття.

Алкоголь не робить нудних людей цікавими, навпаки, він перетворює і цікавих, і нудних на брутальних нікчем. Також алкоголь не в змозі усунути нудьгу. Нудьга виникає, коли немає нічого цікавого, чим можна було б зайняти свій розум. Процес вживання алкоголю не потребує напруження мозку й тому принципово не може позбавити вас нудьги. Те, що дехто намагається позбутися її, напиваючись до самозабуття, є дуже сумним фактом. Ще сумніше стає, коли виявляється, що вони мають так робити щодня. Чи може бути щось більш нудне, ніж пити протягом цілого тижня кожен день поспіль?

Більшість «щасливих помірно питущих» людей підозрюють, що вони вже залежні від алкоголю. Це витікає навіть не з того, що саме вони кажуть, а з того, чому вони взагалі про це розмовляють. Вони завжди нібито захищаються, навіть якщо ніхто їх не обвинувачує.

Відверто кажучи, я можу пити, а можу й не пити. Іноді я можу не пити цілий місяць.

І знову цей геройський тон під час промови. А ви думаєте: «Який же ти щасливий! От якби я міг так само контролювати себе!» Насправді регулярне припинення вживання спиртного на деякий період уже вказує, що проблема існуює. Якщо вони дійсно насолоджуються напоями, то чому б тоді їм протягом місяця втримуватися від спиртного? Звичайно ж тому, що вживання його вже стало проблемою. І, якщо вони дійсно можуть почати або покинути коли завгодно, чому вони знову ж таки починають пити й повертають проблему до свого життя? Так само очевидно, що вони не можуть радіти життю без алкоголю. Ми вважаємо, що вони взяли найкраще з обох світів. Але насправді – найгірше. Коли вони п’ють, то мріють не робити цього, тому тимчасово припиняють вживання алкоголю. Коли вони втримуються від алкоголю, вони нещасні, тому що не можуть хильнути, через це вони починають пити знову. Хіба так не триває все наше алкогольне життя? Коли нам можна пити, ми або сприймаємо це як належне, або хотіли б краще не пити, і, тільки коли ми не дозволяємо собі випити, споживання алкоголю здається таким приємним дозвіллям.

П’яниці, які деякий час не п’ють, мають право цим пишатися, тому що застосовують неабияку силу волі, щоб втриматися без алкоголю. Більшість спроб не пити деякий час – це фактично намагання покинути вживання алкоголю назавжди. Зрештою, якщо ви досягли стадії, коли вживання алкоголю приносить вам проблеми, чи є сенс силою волі залишати себе без алкоголю, припустімо, лише на місяць – тільки задля того, щоб потім знову впасти просто в яму? Чому ми не можемо бути відвертими самі із собою і визнати цей факт? Саме тому, чому всі наркозалежні змушені брехати і собі, і іншим. Якщо ви кажете, що збираєтесь назавжди кинути пити, а потім вам це не вдається, то всі мости вже спалені. Ваші друзі дізнаються, що ви п’єте не за власним вибором, а тому, що не можете не пити. Значно краще залишити за собою право обирати. Таким чином ми перетворимо невдачу на успіх. Звідси й беруться горді твердженя на зразок:

Відверто кажучи, я можу пити, а можу й не пити. Іноді я можу не пити цілий місяць.

Смішно й сумно те, що такі заяви спрямовані на те, щоб довести, що людина себе контролює, але насправді доводять зовсім протилежне. Чому взагалі комусь необхідно робити таку заяву? Припустімо, я скажу вам:

Відверто кажучи, я можу з’їсти її, а можу й не їсти. Іноді я можу не їсти моркву цілий місяць.

Чи спаде вам на думку: «Щасливчик! Якби я тільки міг так само!» або ж «Що він верзе? Напевно, Аллен трохи з’їхав на моркв’яній темі?»

А чи помічали ви, що коли підлітками вчилися пити й терпіли цей клятий огидний смак, то вихвалялися одне перед одним, скільки можете випити? Але тільки-но ми призвичаїлися до гидоти, розсмакували її та почали підозрювати, що вже стали залежними, то вдаємося до хвастощів, хто скільки може не пити і що покинути пити дуже легко. Ми не говоримо про ті речі, які дійсно нам приємні. Я навіть не здогадався б сказати, що «мені подобається забивати м’яч у лунку» – замість «мені подобається грати в гольф». Але люди, які випивають цілу пляшку за обідом, завжди кажуть: «Мені подобається випивати за обідом келих вина».

Хотів би я отримувати фунт стерлінгів щоразу, коли чую: «Лікарі кажуть, що келих червоного вина корисний для серця!» Так зазвичай каже людина, яка має зайву вагу та курить цигарку за цигаркою і яка вже випила цілу пляшку вина, але таким тоном, нібито вона п’є не для задоволення та не тому, що вже залежна від алкоголю, а із суто лікувальною метою.

Нещодавно я розмовляв із чоловіком, батько якого помер від хронічного алкоголізму. Його старший брат – теж хронічний алкоголік. Він розповідав, якого горя зазнала його родина. Але я був просто приголомшений, коли він зауважив, що «йому теж подобається випивати за обідом келих вина». Він наполягав на тому, що контролює себе і зможе припинити, якщо захоче. Я сказав: «Після всіх нещасть, яких ви зазнали, і беручи до уваги те, що двоє з трьох ваших найближчих родичів – алкоголіки, мені важко повірити в те, що ви наважуєтесь ризикувати своїм здоров’ям і вживати алкоголь, якщо ви насправді можете без нього обходитися». Він разом із матір’ю припинив пити на декілька місяців після смерті батька. Але навіть той факт, що обидва вони знову почали пити (а це означає, що вони повернулися до алкоголю не через те, що так вирішили, а тому, що їм не вдалося покинути пити назавжди), не похитнув його віри в те, що він все ще може себе контролювати.

Ми з вами вже мали змогу розвіяти міфи про смак, тамування спраги й таке інше. Зрештою все звелося до твердження: «Келих червоного вина доповнює їжу». Цей класичний вислів ви, напевно, вже багато разів чули. Але спробуйте замислитися – що він насправді означає? Я люблю їсти м’ясо із соусом, тому що вважаю, що м’ясо занадто сухе та має дещо невиразний смак. Тому якщо смак соусу мені подобається, то він покращує і доповнює смак м’яса. Дійсно, деякі страви готуються у вині, але ж ми не виливаємо на свою їжу цілий келих вина. То як воно може поліпшити смак? Це просто відмовка.

Заяви на зразок: «Алкоголь навіть корисний, якщо вживати його помірно», – не є причиною для його вживання! Чому вам треба було б вживати його помірно, якби він був безпечним?

«Мені це не шкодить» – інша класична відмовка, яку зазвичай видають за причину, щоб виправдати вживання алкоголю. Ми не робимо щось тільки тому, що воно не заподіює нам шкоди. Я не думаю, що завдам сам собі якоїсь шкоди, якщо решту життя буду видувати мильні бульбашки, але, якщо я наведу це як причину того, чому я їх видуваю, на мене дивитимуться, як на божевільного. А тепер уявіть, наскільки безглуздо стверджувати, що ви робите щось через те, що воно вам не завдає шкоди, тим часом коли іншим і нам самим абсолютно очевидно, що таки завдає, і чималої.

Я називаю такі висловлювання синдромом «Джоя немає у прикомірку». Коли мені було десять років, я любив грати зі своїм другом Джоєм і його п’ятирічним братом Роні. Одного разу ми побачили, що ще один його брат, Том, підійшов до вхідних дверей. Тоді ми з Джоєм сховалися в прикомірку, а Роні попросили не казати Тому, де ми. Тільки-но Том увійшов до кімнати, Роні радісно закричав: «Джоя немає у прикомірку!» Це приклад фрази, яка призначена обдурити слухача, але насправді повідомляє йому правду. Я навів декілька класичних прикладів відмовок, характерних практично для кожного п’яниці. Я можу навести ще кілька десятків. Почніть помічати їх самі. Інші п’яниці, включаючи тих «щасливих помірно питущих» людей, які п’ють час від часу, можуть послугувати вам найвагомішим доказом того, як добре не бути одним з них. Насправді, якби тільки всі п’яниці могли відкрити свій розум і бути чесними, їхнє нещасне, жалюгідне алкогольне життя залишилося б у минулому. Ще один класичний приклад – вінтажні вина – вина з певного винограду, який виріс певного року на певному винограднику. Я вважаю це таким самим захопливим, як і

КАЗКА ПРО ГОЛОГО КОРОЛЯ.

Розділ 24

Казка про голого короля

Для тих, хто цієї історії не знає або просто забув її, нагадаю коротко сюжет: хитрун кравець показує королю та його придворним новий костюм. Людині витонченій, розумній та з тонким смаком це вбрання здавалося кращим із будь-коли бачених. Але для простої недосвідченої людини воно було повністю невидимим. Раніше я думав, що Ганс Кристіан Андерсен[18] перебільшував, намагаючись переконати нас, що короля можна було хитрістю примусити ходити голим. Але я повинен вибачитись перед Андерсеном. Зараз я розумію, що його уява мала в основі реальність: торгівлю спиртними напоями.

Пам’ятайте, що щоразу, коли я згадую пиво, вино або міцні алкогольні напої в цих рядках, я насправді маю на увазі огидний на смак отруйний наркотик, який викликає швидке звикання, виробляється з рослинної речовини, яка гниє, і не приносить ніякої користі тим, хто його вживає. Але існують люди, які ладні платити сотні фунтів за пляшку вина! Принаймні я чув про таких людей. Щоправда, сам ніколи не зустрічав. Чи ви вірите в те, що смак будь-якої пляшки вина може коштувати кілька сотень фунтів? Якщо так, то ви або дурень, або працюєте у винному бізнесі й живете за рахунок дурнів! Я бачив людей, які з помпою та церемоніями віддавали за пляшку вина 25 фунтів (35 доларів). За іронією долі, ці люди або ледве назбирують необхідну кількість грошей, або мають їх стільки, що просто не знають, куди подіти. Я мушу зізнатися, що й сам колись брав участь у таких ритуалах. Щоб не здаватися нечемним, я був змушений хвалити якість та багатство букету того чи іншого вина, а сам про себе думав: «Я можу купити краще вино за п’ятірку в сусідньому супермаркеті».

Я звик до всього ритуалу «насолоди» пляшкою вина за обідом: детального обговорення вин з офіціантом із метою підібрати найбільш вiдповiдне до певної страви. Те, що у всіх різні смаки і всі замовляють різні страви, робить це в принципі неможливим. Але всі ми були змушені витримувати цей фарс. Далі йшло вивчення етикетки та дегустація. Деякі «експерти» спочатку нюхали корок, а потім вино та крутили його в келиху, перш ніж зробити ковток. Після тривалої паузи вони хитали головою на знак згоди. Чи є в історії хоча б один задокументований випадок, коли від вина відмовилися тільки через те, що воно недостатньо добре крутилося в келиху?

Коли я обирав вино, я не стільки шукав таке, яке б було дійсно смачним, а намагався дібрати не дуже солодке й не дуже «сухе», щоб мати змогу без особливих проблем його пити. Я вважав, що вдалий вибір зазвичай більше залежав від вдачі, ніж від оцінювання, і оскільки я не був вірним якійсь одній марці вина, то рідко натрапляв на те, що мені дійсно подобалося. Весь цей ритуал був би повним фарсом у будь-якому випадку, тому що після одного чи двох келихів сп’яніння змушує вас забути про смак узагалі.

У британських військово-повітряних силах один капрал мав звичку о п’ятій ранку вдиратися в солдатську спальню із криком: «Трясіть! Трясіть краще!» Пізніше я дізнався, що якщо регулярно не струшувати рідину для полірування металу, то спирт, який підніматиметься та накопичуватиметься на поверхні, деякими знавцями визнається делікатесом. Важко пов’язувати настільки різні типи людей: тих, хто п’є настоянку політури та денатурат, і тих, хто помпезно й церемонно смакує вино в ресторані, але це може пояснити, чому винні експерти випльовують цю огидну рідину. Тепер, коли я спостерігаю за людьми, які проходять через ритуал вибору вина, я ледве втримуюся від посмішки, коли уявляю собі: що б вони подумали, якби я влаштував таку саму комедію із пляшкою фруктового соку. Ми переконані в тому, що з роками вина покращують свої якості. Який тонкий маркетинговий хід! Якщо попит низький, винарям не треба знижувати ціни та робити розпродаж у кінці року, вони просто залишають пляшки лежати і збирати пил, чекаючи на кращі часи. Багато зацікавлених осіб намагалися переконати мене в тому, що вино з роками кращає, і колись я їм вірив. Засумніватися в цьому переконанні мене змусила нав’язлива реклама божолє нуво. Вважається, що його конче необхідно вжити протягом 24 годин після того, як воно було розлито в пляшки, навіть якщо для цього знадобиться перевозити його літаком. Інакше його можна буде спокійно вилити в каналізацію. Якщо мені кажуть, що якийсь продукт із часом покращується, я можу бути достатньо дурним, щоб у це повірити. Але якщо ви скажете, що цей самий продукт із часом псується, тоді це буде виглядати дурістю з вашого боку. Ви мене зовсім заплутали!

Насправді я дійсно захоплююся професійними знавцями вин. Якщо подумати, то все, що вам треба знати про будь-який напій, – чи приємний він на смак? Але через те що всі звикли до різних смаків і кожен має своє унікальне відчуття смаку, то навіть такий професіонал не зможе точно сказати, чи сподобається вам якесь певне вино, чи ні. Тільки уявіть собі, скільки нервів і багатої фантазії потребує така професія: описувати смаки вин як скоростиглі, оригінальні, ненав’язливі, вишукані, міцні та приємні. Все, що вони насправді описують, – це пляшка отрути, яка зневоднює організм і викликає швидке звикання. Єдина оригінальна річ у цьому всьому, – що ми дійсно віримо у всі ці нісенітниці.

Якось у клініці я запропонував одній жінці випити чогось, щоб освіжитися. На що вона сказала: «Я б випила чашку чаю, але без цукру, молока та заварки». Мені знадобилося кілька секунд, поки я второпав, що вона просто бажає чашку гарячої води. Вона сказала: «Саме так. Я не хочу пити шкідливі інгредієнти, але мені все ще приємно уявляти, що я насолоджуюся чашкою гарного чаю». Мені здалося це дещо дивним, але чи було це більш безглуздим, ніж намагання з труднощами випрацьовувати в себе звичку до вживання такої огидної рідини, як гірке пиво, тільки для того, щоб відчути вплив спиртного, а потім вирішувати, що цей вплив нам взагалі не потрібен. А виробники таки витрачають величезні гроші, щоб винайти технологію приготування напою, який не містить алкоголю, але зберігає його огидний смак. Наскільки легковажними ми можемо бути? Один пивовар використав у своїй рекламній кампанії такий девіз: «Вам воно не сподобається!» Готовий заприсягтися, що крутих хлопців він вразив. А про останній трюк ви чули? «Пиво для здоров’я». По-справжньому корисний для здоров’я спосіб себе отруювати.

Вам важко вмовити вашу жінку або подружку, яка сидить на дієті, скуштувати трохи полуниці з вершками? Як ви гадаєте, чи зможете ви вмовити її випити маленьку склянку вершків? Це просто! Чи зможете ви переконати її випити десять склянок і заплатити за це вдесятеро більше, ніж коштують звичайні вершки! Досить купити їй пляшку одного з популярних кремових лікерів. Якщо вам подобається солодкий присмак лікеру або вина, то насправді ви насолоджуєтеся цукром, а не алкоголем. Торгівля вином трохи витонченіша за торгівлю пивом: світле пиво протилежне темному, тоді як солодке (десертне) вино протилежне сухому. Як вино може бути сухим? Я чув, як вина описували за допомогою епітетів «зухвале», «доступне», «легковажне» і навіть «загадкове»! Таємниця тут, напевно, тільки в тому, як можна повірити в такі лицемірні вигадки.

На презентаційних вечірках у моєму гольф-клубі напої розливалися так часто, що я не встигав їх випити. Іноді я випивав те, що вважав за джин із тоніком, а воно натомість виявлялося чистим джином. Це було так само приємно, як понюхати нашатир. Як часто ви зустрічаєте п’яниць, які знищують смак віскі змішуванням з іншими компонентами, але все ж таки скаржаться на те, що цей бар не тримає їх улюбленого сорту віскі? З пов’язкою на очах таким «експертам» важко відрізнити навіть холодний чай від віскі!

Ми наближаємося до завершення цієї книги. Я багато говорив про використання нашої довіри та пояснював, чому вживання алкоголю не приносить вам ніякої користі. Я пояснював, чому саме всі ті переваги алкоголю, які нам нав’язують за допомогою промивання мізків, насправді є лише ілюзіями. Також я пояснив, що в будь-якому разі алкоголь дає абсолютно протилежний ефект. Напевно, вам здається, що досі я не пояснив тільки одного:

ЯК ЛЕГКО ПОКИНУТИ ПИТИ.

Розділ 25

Як легко покинути пити

Вам, напевно, буде важко повірити в те, що будь-який алкоголік може напрочуд легко покинути пити, особливо якщо він зазнав усіх нещасть використання вольового методу. Якщо ви опинилися на дні і втратили домівку, родину та роботу, я не можу обіцяти, що все це раптом повернеться. Усе, що я можу гарантувати, – це те, що я допоможу вам миттєво позбутися того зла, яке довело вас до цього дна. Коли я позбавився прикрих наслідків наркотичної залежності, я сподівався, що головними надбаннями будуть фізичне здоров’я та багатство. І я не помилився. Але до того ж я отримав ще кілька несподіваних переваг, які виявилися навіть більшими за перші дві.

По-перше, до мене повернулася самоповага. По-друге, я отримав свободу: моїм життям уже не керувало те, що я зневажав. Що це за захоплення? Якщо ви можете це робити, вам соромно й ви нещасні; а якщо ні, то ви почуваєтеся обділеними та знову ж таки нещасними? Проводити життя, чекаючи сьомої години вечора, а потім, коли настає час, – поринати у забуття. Крім самоповаги та свободи я б згадав хоробрість, самовпевненість та відчуття себе здоровою, сильною людиною – такою, якою мене зробила матінка-природа. Зрештою, було чудово почуватися одночасно і дорослим чоловіком, і юним хлопцем, яким я був колись. Якщо ви фізично та психічно виснажені, мухи перетворюються на слонів. А якщо ви почуваєтеся сильним і насправді здатні контролювати свої можливості, тоді слони знову починають мати вигляд мух, якими вони і є. Але найбільшою користю був загальний результат: ЩАСТЯ! Це єдиний наркотик, від якого варто бути залежним.

Чому взагалі було так важко покинути пити? Зрештою, пити нас ніхто не примушує. Якщо ми вирішимо, що більше ніколи не хочемо бути рабами алкоголю, тоді чому повинні виникнути якісь труднощі? А як щодо жахливого болю від позбавлення можливості випити? Деякі помилково вважають, що біла гарячка – тремтіння та рожеві слоники – зумовлена відмовою від алкоголю. Насправді вона викликана саме вживанням алкоголю. Ті, хто не вживає алкоголь, від білої гарячки не страждають! Справжнє фізичне відчуття відмови від алкоголю настільки непомітне, що переважна кількість алкоголіків навіть не розуміють, що залежні від нього. Єдиний біль, від якого страждають п’яниці, коли намагаються покинути пити, описує АА наступним чином:

Нездоланне бажання тієї єдиної речі, яка тільки погіршує наслідки фізичного страждання, нераціональну поведінку та посилює відчуження.

Єдина річ, яка робить такою важкою відмову від алкоголю, – це почуття страждань і втрати, викликане прагненням того, чого ми не можемо собі дозволити. Таке бажання стає непереборним тільки тоді, коли ви маєте якісь ілюзії або якщо ви вірите в те, що маєте певну фізичну ваду й тому не маєте іншого вибору, окрім як прагнути чогось, що вас руйнує.

Саме міф про жахливий фізичний біль через відмову від алкоголю допоміг мені зрозуміти, що ЛЕГКИЙ СПОСIБ буде дієвим для лікування залежності від алкоголю та інших наркотиків. Я проводив заняття з тими, хто кидає курити. Посеред заняття один із учасників заявив, що він залежний від алкоголю, героїну та ще декількох наркотичних речовин, але зараз відмовився від них. Він не торкався алкоголю кілька років і зміг позбутися інших залежностей за допомогою сили волі. Така заява заохотила деяких інших учасників групи зробити такі самі зізнання. Ще двоє зізналися в тому, що їм вдалося своїми силами покинути вживати героїн. І це стало для мене одкровенням.

Суспільство примусило мене повірити в те, що героїн набагато складніше покинути вживати – саме через нестерпний фізичний біль відмови від нього. Я висловив своє здивування через те, що їм вдалося зіскочити з героїну без чиєїсь допомоги, але для того, щоб кинути курити, вони звернулися до мене. Я попросив описати жахливі симптоми при утриманні від героїну. Я підкреслюю, що це була група дуже розумних людей, яким неважко було описувати свої почуття та думки ясно, точно і зрозуміло. Але за спроби описати ці жахливі симптоми кожен з цих двох почав бурмотіти щось малозрозуміле. Я чув саме ті слабкі відмовки, які вже тисячі разів чув від курців:

Так, це було жахливо. Я не міг спати вночі або сконцентруватися…

Я: «Але ж це не фізичні болі. Що такого жахливого в неможливості сконцентруватися або спати вночі? У кожного бувають такі періоди в житті».

Я постійно вкривався холодним потом.

Я: «Так, це фізичний симптом, але це не біль. Атлети завжди пітніють, коли займаються спортом. Піт, як ніщо інше, допомагає вашому тілу охолодитися».

Не важливо, описували люди симптоми відмови від героїну, нікотину або алкоголю, найчастіше використовувалося твердження: «Це було схоже на захворювання грипом». Тільки про це єдине я міг би написати цілу книгу. Вона б розповідала про те, що залежні від героїну, які ув’язнені та не мають до нього доступу у в’язниці, страждають від мук відмови, тільки коли звільнюються й відвідують свої старі барлоги. Це середовище пробуджує спогади та асоціації про вживання героїну, що, в свою чергу, породжує фізичні страждання від утримання. Також я чув про те, що спроби різко припинити вживання героїну можуть убити наркомана. Один із лікарів, якого вважають в Англії провідним експертом щодо нікотинової залежності, якось заявив по телебаченню, що людям, які багато курять, якщо вони захочуть кинути, можливо, доведеться використовувати замінники нікотину решту свого життя. Він не зміг пояснити, чому тисячі курців змогли покинути курити без жодних симптомів утримання: психологічних або фізичних. Я маю на увазі людей, які покинули курити за допомогою ЛЕГКОГО СПОСОБУ, враховуючи мене та незліченну кількість інших «ланцюгових» курців.

Я впевнений, що якщо ви добряче пошукаєте, то знайдете те, що здасться доказом перенесення хронічними алкоголіками жорстоких мук відмови. Я абсолютно впевнений, що наркомани не зазнають фізичних страждань утримання, якщо будьяким чином уникають вживання наркотику, а все це – просто надумана проблема. Уявімо на мить, що ви хворієте на грип. Практично кожен із нас бодай раз хворів на нього. Можливо, кілька днів ви почувалися так, ніби помираєте. Але хіба це дійсно була така вже трагедія? Це неприємно, але більшість із нас змогли з цим впоратися та одужати. Фізичний біль, якого ми зазнаємо, залишаючись алкоголіками, у тисячі разів більший за страждання від грипу. Уявіть собі, що кажете якомусь наркоману: «У вас днів сім буде щось на зразок грипу, але потім ви звільнитеся від своєї залежності назавжди!» На землі немає жодного алкоголіка, який не вхопився б за таку можливість руками й ногами.

Тоді чому ж ми віримо, що зазнаємо неймовірних фізичних страждань, коли намагаємося покинути пити? Частково тому, що нам промили мозок, щоб ми в це повірили. А частково тому, що ми схильні звинувачувати у всіх життєвих невдачах відмову від алкоголю, навіть якщо це просто збіг обставин. Але головним чином через те, що психологічні страждання такі саме сильні, як при використанні різних варіацій «вольового методу». Але як можуть психологічні страждання спричинити фізичний біль? У короткий строк – не можуть. Проте давайте не будемо недооцінювати страждання від психічних мук. Я часто відчував панічний страх і тремтіння, навіть коли просто думав про те, що цигарки можуть закінчитися. Або наведемо інший приклад: якщо мене переслідує тигр, я не відчуваю фізичного болю, доки він мене не схопить, але мій жах настільки сильний, що я відчуваю досить болючі фізичні симптоми. Не сплутайте, неможливість почухати місце, яке свербить, також може довести вас до божевілля. Ніхто не сумніватиметься в тому, що суворий та тривалий психологічний стрес знесилює свою жертву фізично, що робить її більш хворобливою. Або взяти такий приклад, як контузія.

Я б бився головою об стіну та після цього верещав на дружину й дітей, а хтось би зрештою сказав мені: «Я не можу дивитися на те, як ти страждаєш. Якщо життя таке жалюгідне без цього, то краще тобі здатися, ніж намагатися покинути це!» Який лицемір. Я тільки намагався зробити свою родину знову щасливою. А я навіть звинувачував близьких, начебто тільки вони є причиною того, що я наркоман. Як часто ви чули від курців, які не змогли покинути курити, такі виправдання:

«Я був дуже дратівливим. І відчув, що це жорстоко щодо моєї родини, друзів і колег. Тому я почав знову»?

Наркомани часто користуються такими тактиками, враховуючи симулювання фізичного болю. Чи усвідомлював я тоді, що не було ніякого фізичного болю і що я просто обдурював і себе, і свою родину? Не знаю. Але, озираючись на минуле, розумію, що не можу пригадати жодних деталей щодо місця та інтенсивності цього фізичного болю. Але якщо ви стукнетеся ліктем або заб’єте пальця, то такі деталі ви не забудете ніколи. Я точно знаю, що мені було дуже соромно за самого себе, а це доводить, що фізичного болю насправді не було – у глибині душі я знав тоді, що симулюю його. Але тоді мені нецікаво було аналізувати свої мотиви. Після чергової невдалої спроби покинути курити моя самоповага була на нульовому рівні й понад усе я не хотів зробити її ще нижчою. Я хвилювався тільки про одне: знайти вихід з цього жалюгідного становища – такий, щоб остаточно не втратити обличчя.

Хочете знати, чи досі мені соромно за себе? Багато років я не міг собі пробачити. Як жахливо я поводився зі своєю родиною. Вони знали, що наркотик вбиває мене й руйнує моє життя. Їм також було цілком очевидно, що від цигарок я не отримую жодної користі. Вони були такими щасливими, коли мені вдавалося втримуватися від куріння. Я відчував, як гірко їм було, коли я знову падав у цю яму, але в усьому я звинувачував їх.

Зараз я розумію, що мені нема чого соромитися, так само як і людині, яка постраждала від контузії, або ще комусь, чиє життя було зруйноване вщент тим, що вони мали нещастя впасти в алкогольну пастку. На початку книги я стверджував, що істинний злочинець – це незнання. Але наведені мною приклади проілюстрували той рівень, до якого може скотитися загалом чесна та вихована людина, коли її життя підкорене наркотику. Це кошмарний світ страху, паніки й нещастя, і я нескінченно радий тому, що мені вдалося звільнитися. Щодо теми кошмарів і фізичного болю через утримання, то дуже часто після вдалої спроби покинути будь-який наркотик вам може раптово наснитися сон, у якому ви його вживаєте. Навіть після того, як я відкрив ЛЕГКИЙ СПОСIБ, я бачив сни, у яких курив. Я знав ще до того, як загасив свою останню цигарку, що ніколи більше не буду курити. Але сон однаково схвилював мене. Чи не означав він, що підсвідомо я все ще бажаю закурити? Коли я написав книжкову версію ЛЕГКОГО СПОСОБУ, я дійсно намагався знову підсісти на нікотин. Перш ніж ви зробите висновок, що я досі хочу курити, дозвольте мені пояснити, чому я це робив.

На групових заняттях у клініці я попереджав клієнтів про те, що кілька днів вони можуть почуватися дещо збитими з пантелику, але жорстоких симптомів відмови не буде. Більшість моїх клієнтів підтвердили, що так воно й було. Інші казали, що не мали симптомів утримання взагалі. І ось один поскаржився, що страждав від нестерпного фізичного болю. Декілька доречних запитань не вибили з нього більше, ніж: «Я не міг спати» – вид відповіді, які я вже описував вище, але я почав сумніватися у власних відчуттях. Хіба я дійсно не зазнав жодних симптомів відмови взагалі або я так радів з приводу того, що остаточно вільний, що просто не помітив їх, саме так, як гравець у регбі не відчуває подряпин і синців у запалі гри?

Перш ніж закінчити книгу, я захотів знову почати курити, щоб згодом знову покинути й об’єктивно перевірити, наскільки жорстокі ці симптоми, якщо вони є взагалі. Цей експеримент ущент зруйнував мій маленький світ. Ні, не тому, що я був таким дурним, що знову став залежним від нікотину, але не зміг знову його кинути. Насправді, все було навпаки. До того я гадав, що знаю про те, як кинути курити, більше, ніж будь-хто у світі, і що лише одна затяжка знову робить будь-кого залежним. Але я не зміг знову стати залежним! Я міг курити, через місяць я дійшов до норми в двадцять цигарок на день. Але я себе примушував це робити. Так само як при курінні першої цигарки або вживанні першого келиху пива. Навіть після місяця куріння я не відчував жодного бажання закурити. І тут мене осяяло. Я б не зміг знову стати залежним від нікотину, навіть якби намагався це зробити решту свого життя, тому що справа була не в самій речовині, а в ілюзії, що ви можете отримати задоволення або підтримку за її допомогою. Як і з будь-яким іншим обманом: тільки-но ви відкриваєте його справжню природу, ви вже більше не можете бути ошуканим. Цей невдалий експеримент, однак, допоміг довести деякі моменти. Коли я зрозумів, що більше не зможу підсісти на нікотин, я перестав себе катувати й можу заприсягнутися, що не відчув жодних симптомів відмови – фізичних або психічних. Якщо наркомани відчувають якийсь фізичний біль під час того, як кидають свій наркотик, то він є прямим наслідком психічних мук, яких вони зазнають. На щастя, при використанні ЛЕГКОГО СПОСОБУ і психічні муки, і будь-які фізичні страждання зникають, перш ніж ви вип’єте свою останню склянку. Я до цього моменту час від часу бачу сни, у яких п’ю або курю. До того ж мій експеримент довів, що такі сни не означають, що я маю таємне бажання закурити або випити. Це видно з того, що такі сни мене лякали. Після пробудження завжди проходить короткий проміжок часу, перш ніж людина зрозуміє, що то був лише сон. Я ніколи не засмучувався з приводу того, що більше не пив і не курив. Навпаки, я відчував неймовірне полегшення, коли розумів, що це був лише сон і що я вільний від суцільного кошмару наркотичної залежності. Третє, що довів мій експеримент, – це те, що розв’язок проблеми є виключно психологічним. Це всього лише страждання від бажання уявної допомоги та/або підтримки тримає нас залежними. Але зараз я маю вас попередити. Деякі люди вважають, що ЛЕГКИЙ СПОСIБ – це диво, тому що експеримент підтвердив, що, навіть якщо я випивав випадкову склянку, я не ставав залежним від алкоголю. Але насправді він підтвердив протилежне. Я не міг знову стати залежним від нікотину, тому що не мав бажання закурити. Якщо ви не хочете випити, то ви не захочете випити й випадкову склянку. А якщо ви хочете її випити, то ви вже залежні.

Що змушує нас продовжувати бажати наркотик? Це пояснюється неймовірно могутньою можливістю цього наркотику викликати залежність? Ні. Це – незнання, це віра в те, що ми робимо велику жертву і що суспільні заходи ніколи вже не будуть для нас приємними без алкоголю або що ми не зможемо без нього впоратися зі стресом. Це віра в те, що ми вже не зможемо бути цілковито вільними.

Алкоголік одного разу – це алкоголік назавжди. Це ще одна геть безпідставна банальність, яка змушує нас повірити в те, що ми не можемо бути щасливими. На останньому зібранні АА чоловік, який не пив уже понад двадцять років, постійно повторював: «Я на відстані однієї краплі від того, щоб напитися». Неможливо було не дивуватися його рішучості. І одночасно мені було неймовірно його шкода, тому що він почувався таким уразливим весь цей час. Із ЛЕГКИМ СПОСОБОМ ви будете більш впевненими в собі і спокійнішими, ніж ті, хто взагалі ніколи не пив алкоголю. Тільки-но ви остаточно зрозуміли, як саме працює цей обман, ви вже ніколи не будете ошуканими. Але людина, яка цього не розуміє, – завжди в зоні ризику.

П’яниці вважають алкоголь таким собі перетягуванням канату. З одного боку, страх: він руйнує моє здоров’я та багатство. З іншого боку: це моя підтримка і моє задоволення. Це вже відомий нам випадок: я не можу насолоджуватися життям і навіть просто справлятися з ним без алкоголю. Страх з обох боків канату зумовлений алкоголем: ті, хто не п’є, – не страждають від відчуття таких страхів. Багато людей вірять у те, що покинути пити складніше, ніж піднятися на Еверест. Якщо ви належним чином не підготувалися, так воно і буде. Я можу тільки уявити собі ту радість, яку відчували Тенцинг Норгей та Едмунд Гіларі,[19] коли дісталися вершини, але я впевнений, що вона не була більшою за ту радість, полегшення та задоволення, які відчув я, коли зрозумів, що назавжди вільний від рабства наркотичної залежності. Можливо, ви гадаєте, що вам досі треба багато готуватися, тоді маю для вас чудову новину. Ви не тільки вже готові, але й майже досягли вершини. До неї насправді всього лише 30 метрів.

І, перш ніж я дам вам останню вказівку… Але зачекайте! Я ж присягався, що вказівок буде рівно сім! Я не обманював вас, це був набір вказівок, націлених на те, щоб допомогти вам зрозуміти метод ЛЕГКОГО СПОСОБУ й отримати максимальну користь від читання цієї книги. А останні інструкції навчать вас, як покинути пити з легкістю. Повірте, я ненавиджу давати інструкції. Я така людина, яка практично завжди зневажає знаки на кшталт «ОБЕРЕЖНО! ПОФАРБОВАНО!» або «ПО ТРАВІ ХОДИТИ ЗАБОРОНЯЄТЬСЯ!», і я хвилююся, що так само ви реагуєте на мої інструкції.

Мені пропонували супроводжувати кожну інструкцію доцільними порадами, щоб вона була більш придатною. Але це б стало вбивчим для усього мого методу. Дозвольте пояснити такий висновок, використавши аналогію із лабіринтом. Уявіть собі, що в ньому шістнадцять розгалужень і на кожному розгалуженні вам треба обирати, праворуч звернути або ліворуч. Щоб вийти з лабіринту, вам треба всі шістнадцять разів зробити правильний вибір. Тому ваш шанс на успіх у кожній спробі вибратися з лабіринту менший ніж 1: 30 000. Але, якщо у вас є надійна карта лабіринту, яка щоразу показує вам правильний напрямок, успіх гарантовано, якщо ви будете уважними та ретельними.

Зрозумійте мене правильно. Я не намагаюся полегшити зцілення від алкоголізму, тому що:

ВІД АЛКОГОЛІЗМУ ЗЦІЛИТИСЯ І ТАК ЛЕГКО.

Тепер уявіть, що та надійна карта підказує вам неправильний напрямок на кожному звороті. Якщо ви їй віритимете та звертатимете у вказаному напрямку, то ви ніколи не вийдете з лабіринту. А тепер уявіть ваші почуття, якщо на першому ж розгалуженні ви побачите дошку з написом:

З ЦЬОГО ЛАБІРИНТУ НЕМАЄ ВИХОДУ, АЛЕ МОЖНА НОРМАЛЬНО ЖИТИ ВСЕРЕДИНІ НЬОГО!

Саме ці поради від так званих «експертів» роблять позбавлення від алкоголізму таким важким і навіть майже неможливим. Дехто описував ЛЕГКИЙ СПОСIБ як набір корисних порад, які можуть допомогти покинути вживання певного наркотику. Це не так. ЛЕГКИЙ СПОСIБ – це точна карта лабіринту. Якщо ви будете слідувати їй, то ви звільнитеся. Але якщо зробите хоча б один невірний поворот, то назавжди застрягнете в лабіринті. Можливо, ви вважаєте, що деякі з вказівок такі очевидні, що не варті згадування. Давайте розглянемо приклад. Одна з дуже важливих інструкцій така: «Ухваливши рішення, яке ви вважаєте правильним, НІКОЛИ не сумнівайтеся в ньому». Це ж цілком очевидно. Але як часто ви чули від людей, які намагалися назавжди кинути пити, щось на зразок: «Я ладен вбити за кухоль холодного пива!»? Навіщо одного дня присягатися, більше ніколи-ніколи-ніколи не торкатися алкоголю, щоб потім решту життя бажати того, чого ви хочете та сподіваєтеся ніколи не вживати? Це безглуздо, навіть якщо ви вірите, що отримуєте від алкоголю дійсну насолоду, але, якщо алкоголь вже остаточно зруйнував ваше життя, це не менше, ніж справжнє божевілля. Чому ж ми частенько поводимося саме так? Тому що нам промили мозок, щоб ми певним чином реагували, коли намагаємося покинути пити. Одна з таких реакцій – це віра в те, що у вас немає вибору, окрім бажання холодного пива час від часу. Але вибір у вас таки є. І якщо ви продовжите тяжко бажати холодного пива або будь-якої іншої алкогольної речовини, то ви самі будете промивати собі мозок. Тому нічого просто так не сприймайте на віру. Ви можете на свій страх і ризик ігнорувати інструкції. Перш ніж викласти їх, я хочу перевірити наступне:

1. Чи точно ви впевнені в тому, що споживання алкоголю не приносить ніякої користі? Я говорю не про той випадок, у якому шкода переважає користь. Я говорю про те, чи бачите ви, що користі немає взагалі?

2. Чи точно ви впевнені в тому, що скорочення вживання алкоголю – це не вихід, у тому, що повинно «бути або все, або нічого»?

3. Чи точно ви впевнені, що в алкоголіків не існує вродженої вади, чи то фізичної, чи то психічної? І що кожен, хто п’є алкоголь, знаходиться в ситуації мухи, яка потрапила в плотолюбну рослину, а алкоголік – це жертва хронічної стадії захворювання?

Якщо ви відповіли «ні» на хоча б одне з цих трьох запитань, то вам треба перечитати ті розділи, які їм присвячені. Якщо ви досі маєте серйозні сумніви, перечитайте всю книгу. Якщо сумніви незначні й ви жадаєте кинути пити якомога скоріше, наступні два розділи можуть розвіяти ваші сумніви, але ні в якому разі не намагайтеся покинути вживати алкоголь, перш ніж дочитаєте їх.

Я пишу з єдиною метою – щоб ви досягли

ПРАВИЛЬНОГО СТАНУ!

Вольовий метод націлений на те, щоб ви присяглися ніколи більше не пити, а потім провели невизначений час у розпачі та жалю, намагаючись протистояти бажанню та сподіваючись, що одного ранку прокинетеся з відчуттям:

ЕВРИКА! Я ВІЛЬНИЙ!

ЛЕГКИЙ СПОСIБ діє прямо протилежно. Він усуває шизофренію та результати промивання мозку, перш ніж ви зробите свій останній ковток алкоголю, тому що знаєте, що вам немає від чого відмовлятися, а навпаки – ви зараз отримаєте щось дивовижне! Починати це з відчуттям приреченості та смутку – так само, як іти назад у лабіринт, замість того щоб вийти з нього у світ сонця та свободи. Якщо ви побоюєтеся, що можете зазнати невдачі, або не можете повірити в те, що кинути пити так легко, то не хвилюйтеся. Коли футболісти виходять на поле, щоб отримати Кубок світу, їм теж трохи моторошно. Але це не псує цього моменту їхньої вищої слави та неймовірних радощів. Ви близькі до отримання чогось дуже радісного, і в порівнянні з футболістами у вас є велика перевага: дотримуйтеся інструкцій і

ВИ НЕ ЗМОЖЕТЕ ПРОГРАТИ!

Якщо ви не знаходитеся в правильному стані, тому що відповіли «ні» на одне або декілька запитань, по-перше, розвійте всі свої сумніви. Пам’ятайте – ви можете проконсультуватися в клініках ЛЕГКОГО СПОСОБУ. Але не потрапте на найбільш зрадницький аспект пастки:

ВІДТЯГУВАННЯ ЧАСУ.

Підступність пастки полягає в тому, що ми можемо жити в ній роками, не знаючи, що ми в пастці. Багато алкоголіків живуть і помирають, не відаючи про те, що потрапили на найбільшу оману в історії людства. Але найпідступніша риса пастки така: як би низько ви не скотилися по схилу пастки, вона намагається завадити вам сприймати ситуацію вірно. Вона намагатиметься задурити вас, що ви нібито здатні себе контролювати, що ви самі обираєте, коли пити, а коли ні. І вона намагатиметься робити так і надалі, доки не зруйнує вас вщент – так само як обманювала й руйнувала мільйони інших. Я описав перетягування канату страхами. Страх, що вона нас зруйнує, – це страх майбутнього, страх завтрашнього дня. А страх перед життям без алкоголю починається одразу ж, як ви робите спробу покинути алкоголь. Тому природним є ваше бажання відтягувати цей моторошний день якомога довше.

І у вас завжди буде відмовка для цього, якщо забажаєте її знайти. Завжди невдовзі буде чиєсь весілля, або Різдво, або ще якесь свято. У житті завжди будуть з’являтися якісь стреси, яких буде конче необхідно позбутися за допомогою алкоголю. Будь ласка, не потрапте в цю пастку. Хіба не так само ви жили з того моменту, як вперше збагнули свою проблему? Доки ви залежні від алкоголю, ви не зможете позбавитися стресів. Добре це усвідомте. Нема чого боятися, не треба буде переживати перехідний період нещастя. Ви зможете насолоджуватися суспільними подіями і долати стрес миттєво. Припустімо, ви маєте іншу хворобу, наприклад – рак легенів, і ви почули про метод, який негайно його лікує. До того ж цей метод недорогий і безболісний! Ви б вагалися? Нічого поганого не відбудеться. Ви провели більшість свого життя подібно до героїні фільму «Дурна слава». А сьогодні у вас є чудова можливість вирішити: ви збираєтесь провести решту життя під владою зловісного наркотику або ЗВІЛЬНИТИСЯ!

Перш ніж ми перейдемо до останніх приготувань, я маю очистити свою совість. Усі наркотичні залежності – це тонкий обман, заснований на таких принципах:

1. Масове промивання мозку щодо ілюзорних переваг, які принесе наркотик. Воно ненавмисно посилюється жертвами наркотику, які просто бажають виправдати свою безглуздість, і навмисно посилюється грандіозною кількістю реклами з боку зацікавлених людей.

2. Політика розповсюдження перших доз: безкоштовно, доки жертва не стане залежною.

На жаль, я можу позбавити вас наслідків цього промивання мозку, тільки переконавши вас у тому, що воно повністю побудоване на брехні. Звичайно ж, я не можу сам використовувати техніку обману, намагаючись допомогти вам звільнитися. Чому ж тоді мені знадобилося очищувати свою совість? Моя книга про куріння має назву «ЛЕГКИЙ СПОСIБ КИНУТИ КУРИТИ». Чому ж тоді ця називається «ЛЕГКИЙ СПОСIБ КИНУТИ ПИТИ»? Тому що існують значні відмінності між уживанням алкоголю та курінням. Всі курці знають, що це цілком неприродно – вдихати в легені смертоносний дим. Хоча запеклі курці заздрять тим, хто курить час від часу, але навіть вони мріють звільнитися. Кожні батьки палко жадають, щоб їхня дитина не курила, а це означає, що кожен курець бажав би ніколи не потрапляти до нікотинової пастки.

Але щодо пиття, то воно саме собою не тільки природнє, але й необхідне для нашого виживання. Тоді як вживання алкоголю є неприроднім і руйнівним. Але нам промивали мозок, щоб ми повірили в протилежне. Ось чому, на відміну від тих, хто курить час від часу, ті, хто час від часу п’є, не мають такого саме палкого бажання стати повністю вільними. Вони вірять, що контролюють себе, навіщо тоді їм відмовлятися від того, що вони вважають істинним задоволенням? Хронічні алкоголіки із задоволенням би контролювали своє вживання алкоголю, але мають гіркий досвід, що треба обирати або все, або нічого. Між цими двома категоріями знаходяться мільйони п’яниць, які розуміють, що мають проблему, але не можуть уявити собі перспективу життя без алкоголю. Тому вони б хотіли бути здатними контролювати себе у вживанні спиртного.

Якщо ви один із таких п’яниць, то назва була спрямована на те, щоб ввести вас в оману, що ця книга про те, як стати «помірно питущою» людиною. Такою, як її описують АА. Я не перепрошую за те, що так зробив. Моєю єдиною метою було позбавлення вас від усіх можливих нещасть на довгому шляху до розуміння того, що треба обрати або все, або нічого. Також дозвольте мені пояснити, що назва, яку я використав, насправді є правдивою. Це і є легкий спосiб контролювання вашого вживання. Він полягає в тому, щоб

ПОВНІСТЮ ЗВІЛЬНИТИСЯ!

Якщо вам досі незрозуміло, чому потрібно обирати або все, або нічого, то ви пропустили один чи більше важливих моментів. Чи сіли б ви на літак, якби знали, що пілот намагатиметься вирішити аварійні випадки за допомогою регулювання показників приладів? Якщо ви досі вбачаєте в «лише одній скляночці» якесь задоволення або допомогу, то у вас залишився єдиний вибір: нещастя алкогольної залежності довжиною в життя або нещастя від неможливості вживати алкоголь, теж довжиною в решту життя.

Не такий вже й приємний вибір, чи не так? На щастя, є ще третя можливість: побачити вживання алкоголю таким, яким воно є насправді, і відтоді прожити все життя, радіючи тому, що ви звільнилися з цієї жахливої в’язниці. Якщо, після того як ви це прочитали, ви все ж таки маєте сумніви, то не намагайтеся покинути вживати алкоголь. Натомість перечитуйте книгу, доки не збагнете всього. То давайте більше не гаяти часу перед звільненням. Якщо ви вже позбулися всіх своїх сумнівів, ми можемо продовжити і перейти до

ІНСТРУКЦІЙ, ЯКІ ДОПОМОЖУТЬ ЛЕГКО КИНУТИ ПИТИ.

Розділ 26

Інструкції, які допоможуть легко кинути пити

ПОПЕРЕДЖЕННЯ!

Якщо ви не прочитали всієї книги, спроба кинути пити за допомогою цих інструкцій така сама результативна, як спроба пірнути в басейн, у якому немає води.

Якщо ви відчуваєте потребу в передостанній склянці алкоголю, то випийте її зараз, але читати інструкції ви повинні у тверезому стані. Тут вони викладені детально. Їхню скорочену версію дивіться в Додатку Б.

1. Не думайте: «Я більше ніколи не повинен пити!» Це створить відчуття втрати. Починайте з думки: «Хіба це не дивовижно? Моє життя більше не підкорене РУЙНУВАННЮ!»

2. Якщо ви ухвалили рішення, яке вважаєте правильним, то ні в якому разі, за жодних обставин, НІКОЛИ не сумнівайтеся в ньому. У цьому одна з основних відмінностей між ЛЕГКИМ СПОСОБОМ і вольовим методом. Кинути складно не через фізичний біль від утримання, а через подальше психологічне бажання випити, і це змушує вас сумніватися у своєму виборі. Щодо деяких рішень, то, ухвалюючи їх, важко зважити всі «за» і «проти». Але у вживанні РУЙНУВАННЯ немає жодного «за»! Якщо ви почнете вагатися, ви забажаєте випити знову. Ви почуватиметеся жалюгідним і спустошеним, якщо не вип’єте, і ще жалюгіднішим, якщо таки вип’єте.

Якщо ви сумніватиметеся у своєму рішенні, ви програєте, що б ви не обрали.

3. Не намагайтеся – я повторюю: не намагайтеся не думати про те, що ви більше не вживаєте алкоголь. Дозвольте мені пояснити марність таких зусиль. Я хочу, щоб ви не думали про величезного рожевого слона. Про що ви почали думати? Неможливо навмисно не думати про щось. Це як вночі хвилюватися через те, що не спите. Що більше ви хвилюєтеся, то менше маєте шансів заснути. У будь-якому разі немає сенсу про це не думати. Нічого поганого не відбудеться. Навпаки, уже відбувається дещо дивовижне. Важливо те, що саме ви думаєте. Якщо ви, наприклад, думаєте: «Як же я хочу випити!» або: «Коли ж я звільнюся?», то ви самі себе змушуєте страждати. Якщо ж ви думаєте: «ЕВРИКА! НАРЕШТІ Я ВІЛЬНИЙ!», то вам буде приємно про це думати, і що більше ви так думаєте, то щасливішим стаєте.

4. Майте на увазі, що «маленьке чудовисько» ще буде жити всередині вас кілька днів і жадати їсти. Це відчуття можна описати як відчуття спустошення та незахищеності або просто відчуття: «Я хочу випити!» У будь-якому разі – не хвилюйтеся з цього приводу. Пам’ятайте, що саме від нього ви страждали відтоді, як потрапили до пастки, і відчуття було таким слабким, що більшість часу ви його просто не помічали. Але треба усвідомлювати, що це «маленьке чудовисько» ще живе, але скоро помре.

Думайте про нього так: уявіть собі, що це злий троль заліз вам на шию та стискає вам горло, примушуючи жадати незбагненної кількості спиртного. Це він залежний від алкоголю, а не ви. Тільки-но ви це зрозумієте, він утратить над вами владу, а ситуація зміниться на протилежну. Тепер він під вашою владою. Ви влаштуєте йому алкогольне голодування та тішитиметеся з його передсмертної агонії.

5. Не хвилюйтеся, якщо випадково забудете, що вже не п’єте. Я не маю на увазі, що ви можете час від часу пити. Відчуття «хочеться випити» може з’явитися через передсмертні страждання троля або просто через те, що ви забудете, що покинули пити. Не плутайте це із сумнівами в своєму рішенні. Це схоже на купівлю нового автомобіля. У старому на цьому місці був звуковий сигнал, а тут – перемикач індикатора. Я переконаний, що виробники навмисно все міняють місцями. Кілька днів ви будете сигналити, замість того щоб вмикати індикатор. Інші водії зі здивуванням думатимуть: «Чого він гуде? Цей ідіот завертає праворуч і навіть індикатора не ввімкнув!» Я гордий тим, що зберігаю спокій на дорозі. Одного разу я хотів посигналити тому, хто мене підрізав. Замість звуку – вітрове скло залилося водою. Нічого поганого не сталося, але відтепер щоразу, коли мене підрізають, Джойс каже: «Ну давай Аллен, покажи йому, як ти вмієш бризкатися». Я розповідаю це, щоб дати зрозуміти – для звикання потрібен час, але немає чого нервуватися з цього приводу. Я не хотів помити скло, я бажав увімкнути індикатор. Ви можете відчувати спустошення або бажання випити кілька днів поспіль. Коли і за яких би обставин це не сталося, миттєво змінюйте своє ставлення. Нагадайте собі: «Це всього лише передсмертні муки злого троля, що сидів у мене на шиї. Це те, від чого п’яниці страждають усе своє алкогольне життя. Хіба ж це не дивовижно: Я ВІЛЬНИЙ!» Від такого підходу слабкі напади одразу ж стають задоволенням. Привчіться робити так протягом усіх цих днів. Якщо ви не будете протистояти цим мукам одразу, ви можете почати сумніватися у своїй ухвалі. Пам’ятайте, будь-яке невеличке погіршення, від якого ви можете страждати декілька наступних днів, виникає не від того, що ви покинули пити, а від того, що колись почали. Ті, хто не п’є, такої проблеми не мають. Будь-яка вагома зміна у вашому житті потребує деякого часу, щоб до неї пристосуватися. Навіть якщо це безумовне покращення: краща домівка, робота, машина. Ви можете якийсь час почуватися дещо дивно або дезорієнтовано, але не хвилюйтеся з цього приводу – ви незабаром звикнете.

Якщо ж ви почнете нервувати, у вас виникне фобія й ви не звикнете ніколи.

6. Не баріться стати непитущим. Одна з найбільших проблем вольового методу полягає в тому, що ви ніколи остаточно не впевнені, чи ви вільні. Алкоголіки, які «втримуються», насправді ніколи не можуть точно сказати, що назавжди вільні. Вони чекають роками, щоб упевнитися, що більше не будуть пити. Це означає, що вони чекають того, чого може не відбутися. Це означає, що вони завжди сумніваються. Як ви можете бути впевненими в тому, що вільні? Легко! Просто дотримуйтеся цих інструкцій, а одна з них полягає в тому, щоб зрозуміти, що ви будете вільні, тільки-но доп’єте свою останню склянку. «Живи одним днем» і «Приймай кожен день таким, який він є» – безглузді банальності. Жити по-іншому неможливо. Ці вислови – частина вольового методу: «Навіть не намагайтеся уявити решту свого життя без алкоголю. Просто сприймайте кожен день таким, яким він є». Яка жахлива перспектива! ЖИТТЯ ПРЕКРАСНЕ! Пам’ятайте, що ви не відмовилися від життя. Ви ні від чого не відмовлялися. Просто значну частину життя ви провели у в’язниці. Не витрачайте більше жодного чудового дня, котрі чекають на вас у майбутньому!

7. Прийміть те, що у всіх – п’яниць, тверезників і колишніх п’яниць – бувають як гарні, так і погані дні. Якби алкоголь дійсно робив людину щасливою, то алкоголіки ніколи б не були нещасними. Кинувши пити, люди схильні вважати це причиною всього, що в їхньому житті все йде не так, як треба. Така поведінка призводить тільки до того, що ви починаєте вагатися в своєму рішенні й нудьгувати. Зрозумійте, що час на вашому боці. Ніхто вас не втримує від звільнення. З кожним днем ви ставатимете більш упевненим у собі, щасливішим, здоровішим і заможнішим. Але не витрачайте життя марно. Якщо день добрий – у повній мірі ним насолоджуйтесь. Якщо поганий – нагадайте собі, що він був би в рази гіршим, якби ви досі вживали алкоголь.

8. Пам’ятайте, що ви контролюєте своє бажання, а не навпаки. Найчастіше мені задають такі запитання: «Скільки часу мине, поки помре маленьке чудовисько?» і «Куди зникне бажання?». Неможливо напевне відповісти, коли воно помре, тому що це слабке та неприємне відчуття тяжко відділити від почуття стресу або голоду. Це одна з причин, через яку п’яниці, які використовують вольовий метод, ніколи не можуть бути остаточно впевненими в тому, що вони вже повністю вільні. Уже після того як «маленьке чудовисько» померло, їхній мозок плутає відчуття звичайного голоду або стресу з бажанням випити. Важливо те, що це почуття настільки слабке, що вам не треба через нього перейматися. Щоб було зручніше, я називав бажання алкоголю «маленьким чудовиськом». Насправді ж це «чудовисько» ніколи не прагне алкоголю в більшій мірі, ніж ваш організм хоче їсти. Ваш організм просто посилає сигнал у мозок про нестачу їжі. Тільки ваш мозок у змозі чогось бажати. Якоїсь миті в найближчому чи в далекому майбутньому він може сказати: «Я хочу випити». АЛЕ ВИ КОНТРОЛЮЄТЕ СЕБЕ. Не важливо, чи ця думка була викликана «маленьким чудовиськом», чи ви просто на якусь мить забули, що більше не п’єте, чи то з якоїсь іншої причини, – ви контролюєте себе. У вас є вибір: нагадати собі, що ви вже вільні від цього кошмару, або почати страждати по випивці.

9. Не оплакуйте втрати. Якщо помирає родич або близький друг, ви переживаєте період скорботи. Але час лікує рани, яким би сильним не був біль. Життя продовжується, але такі рани ніколи цілком не загоюються. П’яниці зазнають схожих травм, якщо намагаються кинути пити, використовуючи вольовий метод. Вони знають, що їм буде не гірше за тих, хто не п’є алкоголь, але все одно піддаються промиванню мізків. Вони вірять у те, що втрачають істинну насолоду та допомогу в житті. Деяким вдається звільнитися, але вони ніколи не почуваються повністю вільними – вони залишаються вразливими. Проблема в тому, що вони все ще оточені демоном алкоголю і страждають від наслідків промивання мозку так само сильно, як і колись. У разі якоїсь біди або просто неприємності вони знову опиняться не просто в пастці, а на самому її дні. Але, якщо помирає ворог, страждати нема чого. Навпаки, ви можете святкувати його смерть решту свого життя. Це ваш вибір. Ви можете провести декілька днів, нудьгуючи через те, що більше не можете випити, або решту життя, згадуючи про алкоголь, будете казати собі:

ЕВРИКА! Я ВІЛЬНИЙ!

10. Не змінюйте стиль життя тільки через те, що покинули пити. Деякі «експерти» радять уникати пабів, ресторанів, товариства друзів, які п’ють, та інших ситуацій, що можуть вас звабити. Не дивно, що п’яницям так важко покинути вживати алкоголь, якщо вони використовують таку тактику поведінки. Найкраща лінія поведінки – одразу ж піти до бару або на вечірку, щоб довести собі, що можна одержувати насолоду від життя без алкоголю. Немає нічого страшного, якщо тільки ви один не п’єте на цій вечірці. Існує прихована психологічна боротьба між питущими й непитущими людьми. Питущі люди, які вас люблять і поважають, будуть дуже раді тому, що ви покинули пити, але певна частина їхнього мозку буде ненавидіти вас за це. Вони будуть відчувати, що ви насправді вільні, і це змусить їх почуватися незахищеними. Але в цій битві непитуща людина має на руках усі чотири тузи. А п’яниця не має навіть нещасної двійки. У такі моменти ви можете забути, що вже не п’єте. Ви тільки що розповідали, як це чудово – відчувати, як прекрасно жити без алкоголю. Хтось запитав, що ви будете пити, і ви не замислюючись відповіли: «Як завжди». Ви почуваєте себе дуже безглуздо, і регіт друзів цьому сприяє. Не хвилюйтеся. Те, що ви забули, що не п’єте, в оточенні питущих людей і в ситуації, коли весь світ, здається, п’є, насправді доводить, що вас це не турбує. Але тільки не стійте з похмурим виглядом! Скажіть іншим: «Знаєте, я так розслабився, що навіть забув, що зав’язав. Раджу спробувати це». Я гарантую, що вони почнуть запевняти вас, що вони цьому раді і що самі вони зможуть легко кинути, тільки-но вони того забажають. Вони думали, що ви будете нещасним, але впевнилися в тому, що ви, навпаки, щасливий і розкутий. Вони вже точно вважатимуть вас надлюдиною. Ще більш важливо те, що ви будете самі вважати себе надлюдиною!

11. Не намагайтеся агітувати до ЛЕГКОГО СПОСОБУ своїх друзів. Коли ви насправді вільні, цілком природньо, що ви хочете допомогти своїм друзям звільнитися. Також ви матимете спокусу розказати їм всю правду про алкоголь – це захисний маневр у боротьбі між вами та вашими питущими друзями. Намагайтеся протистояти цій спокусі. Вона лише викличе палку сварку, яка не принесе вам нічого, крім розчарування, а вашим друзям ще більше завадить покинути пити. Спроби переконати п’яницю, який не розуміє алкогольної пастки, схожі на заштовхування у вузький ліфт того, хто боїться замкненого простору. Однак своїм щасливим і вільним виглядом ви спонукатимете їх задавати вам різні запитання. Це означає, що вони теж хотіли б звільнитися. Тоді вам доведеться мати справу не з емоціями, а з відкритим до доказів розумом. Але дуже й дуже обережно. Допомагати комусь іншому практично так само приємно, як врятовуватися самому.

12. Якщо можливо, змініть у своєму житті те, що вам не подобається. Вам може здатися, що це суперечить пункту 10. Але дозвольте мені навести наступний приклад. Уникайте питущих друзів, але не друзів, які іноді вживають спиртне. Напевно, мені все ще треба пояснити цю думку. Не припиняйте дружити й навіть не уникайте справжнього друга тільки тому, що він п’є. Якщо ви так зробите, то принесете справжню жертву. Але якщо ви, наприклад, звикли заходити до найближчого пабу після роботи, щоб пропустити чарку-іншу, то там ви, можливо, затоваришували з декількома такими самими загубленими душами. Якщо у вас з ними був лише один спільний інтерес – разом пити алкоголь, то продовження спілкування з ними вас тільки вводитиме в розпач і нудьгу. Але якщо ви разом насолоджувалися грою в дротики або в більярд і хочете продовжувати збиратися з ними заради цього, то вам нічого не заважає це робити. Тільки-но ви скинули з плечей троля, ви, напевно, дійшли висновку, що раніше мали звичку марно гаяти дуже багато часу. Спочатку вам буде важко заповнити цей вільний час. Але не хвилюйтеся з цього приводу. Є чотири речі, яких не може бути забагато, – це час, здоров’я, любов і гроші. Алкоголь псує всі чотири. Тепер ви будете мати значно більше кожної з цих речей. Витрачайте їх із мудрістю на те, що приносить вам справжнє задоволення. Радійте кожній можливості перебудувати своє життя. Я роблю фізичні вправи щодня не тому, що покинув пити, а з суто егоїстичних міркувань. Всі сторони життя стають у десятки разів приємнішими, якщо ви в гарній формі та здорові. І не плутайте корисні і приємні заняття із замінниками.

13. Не вдавайтеся до замінників: чи то до певної діяльності, чи до безалкогольних напоїв, чи до якоїсь певної їжі, чи до будь-чого іншого. Дозвольте мені чітко це пояснити. Я не кажу: «Не пийте» або: «Не їжте»! Я пропоную не використовувати якусь їжу або напої як замінники алкоголю. Якщо вам дійсно подобається щось робити, робіть це! Але робіть тому, що ви цим насолоджуєтеся, а не замість вживання алкоголю. Тільки подумавши про вживання замінників, ви вже підсвідомо кажете собі, що зробили велику пожертву. Зрозумійте, вам не потрібні замінники! Вживання алкоголю не заповнювало порожнечі у вашому житті – навпаки, воно її створювало. Якщо ви перехворіли на грип, ви ж не будете шукати якоїсь іншої хвороби замість нього? Ваша мета – позбутися двох «чудовиськ». «Маленьке чудовисько» настільки слабке, що не є проблемою. Але «велике чудовисько» у вашому мозку – це дійсно проблема. Ви знали, що не треба вживати алкоголь, ще до того, як потрапили в залежність від нього: тепер важливо довести собі якомога скоріше, що ви можете насолоджуватися життям і справлятися з ним без алкоголю.

14. Із задоволенням позбувайтеся фальшивих асоціацій. Колись я навіть уявити собі не міг весілля, вечірки, свята, Різдва, гри в гольф або навіть просто обіду без алкоголю. Я дійсно вірив у те, що якщо колись мені вдасться покинути пити, то решту життя я проведу як в монастирі. Але все, що я перерахував, – саме собою є дуже приємними подіями. Однак якщо ви будете казати собі, що просто не зможете ними насолоджуватися без самоотруєння та сп’яніння, то ви дійсно-таки не зможете. Приємно не тільки очищувати свій організм від алкоголю, але й розвіювати такі хибні асоціативні зв’язки та звільнятися від розумового рабства. І дуже важливо розвіяти ці асоціації негайно.

15. Ніколи не заздріть п’яницям. Вони всі страждають від хвороби під назвою алкоголізм. Справа в тому, що вони цього не знають і можуть не довідатися про це до кінця життя. Чи заздрили б ви ВІЛ-позитивій людині, яка не знає про свій діагноз? Чітко усвідомте, що якщо ви бачите когось, хто п’є алкоголь, то він робить це не через свій вільний вибір, а через те, що піддався омані та промиванню мозку. Також пам’ятайте, що ви нічим не обділені. Це питущі люди втрачають здоров’я, гроші, енергію, хоробрість, здатність концентруватися, самоповагу, душевний спокій і свободу. Вживання алкогольних напоїв – це алкогольна залежність. Ви ж не будете заздрити людині, яка залежна від героїну. Героїн вбиває в Англії набагато менше людей порівняно з тими 40 000, які щорічно вмирають від алкоголю. Як і будь-яка інша наркотична залежність, алкоголізм не кращає. Він стає дедалі гіршим. Але маю для вас чудову новину. Ви підійшли до того, щоб випити єдиний алкогольний напій, який здатен принести найбільшу насолоду у вашому житті:

ВАШ ОСТАННІЙ АЛКОГОЛЬНИЙ НАПІЙ.

Розділ 27

Ваш останній алкогольний напій

У клініках клієнти часто запитують мене, для чого пити алкоголь востаннє. Можливо, з мого боку непослідовно спочатку доводити, що алкоголь нічого корисного нам не приносить, а потім радити випити востаннє. Але я роблю це з вагомих причин, зокрема тому, що найбільше перешкоджає покинути вживання алкоголю сумнів: коли ви станете вільними? Важливо, щоб ви усвідомили, що досягли своєї мети, випивши свою останню склянку алкоголю.

Це дуже важливий день. Можливо, один із найважливіших у вашому житті. Ми любимо святкувати важливі дні: весілля, дні народження, створюємо навколо них різні ритуали, і цей день ви також захочете запам’ятати. То чому б не відзначити його ритуалом останнього напою? Ви навіть можете випити його, виголосивши тост, що цей напій – останній. Але чи означає це, що ви більше ніколи не святкуватимете й не виголошуватимете тостів? Зовсім ні: ви виголошуватимете тости, піднімаючи склянку з напоєм, який не містить алкоголю. Але хіба це не замінник? Ні, пити рідину – це нормально та природньо. Однак тут у нас виникає проблема, яку необхідно розглянути.

Багато п’яниць, які покинули вживання алкоголю, стикаються із проблемою – що саме пити на суспільних заходах. Із міркувань здоров’я більшість віддає перевагу фруктовим сокам, а не колі, але зазначають, що ті набридають після кількох склянок. Це не проблема: тільки-но ви втамували спрагу, вам більше не треба продовжувати пити. Єдина причина того, що більшість людей на святах не випускають склянки з рук, полягає в тому, що алкоголь зневоднює їхній організм. Через це виникла хибна думка, що ви не насолоджуєтеся подією, якщо не тримаєте в руці склянку з напоєм. Ми також маємо звичку їсти на вечірках, але це не означає, що ми повинні їсти всю вечірку поспіль. Якщо ви намагатиметеся пити безалкогольні напої в таких кількостях, в яких колись випивали алкогольні, то це вже буде спробою використати замінник. І до того ж це створить вашому організму зайві клопоти. Вживання алкоголю є розповсюдженою причиною переїдання, тому ще одна чимала користь від того, що ви кинули вживання алкоголю, – можливість втратити зайву вагу. Але ця користь зникне, якщо ви будете намагатися використовувати замінники.

Смішно, але проблема вибору напою стосується не тільки п’яниць, які покинули пити. Багато з тих, хто вживає алкоголь час від часу, віддають перевагу напоям без вмісту алкоголю, але змушені пити алкоголь, тому що фруктові напої після декількох склянок набридають, а нам навіювали те, що ми постійно повинні пити якийсь напій. Я навіть уявити собі не можу, скільки людей опинилися в алкогольній пастці саме через це. Ви вже, напевно, пережили те, що називають моментом істини. Це дійсно дивовижний досвід у нашому житті. У цей момент ви розумієте, що ви вільні. Із деякими людьми це трапляється навіть до того, як вони вип’ють свій останній напій. Іноді під час проведення групових занять у клініці, ще задовго до закінчення курсу, хтось із клієнтів каже щось на зразок:

«Вам більше не треба нічого говорити. Я все зрозумів. Я знаю, що ніколи більше не питиму алкоголь». Можливо, ви вже пережили цей момент. Якщо ні – не хвилюйтеся, деяким людям треба дочекатися і перевірити все на практиці. Але не треба намагатися наблизити цей момент, інакше це буде схожим на спроби не думати про алкоголь і просто створить у вас фобію. Момент істини зазвичай настає під час якихось подій або ситуацій, які ви раніше не уявляли собі без алкоголю. Це може бути суспільна подія, а може бути і якась травма, коли ви раптово усвідомлюєте, що не тільки можете насолоджуватися святом або впоратися з неприємністю, але й раптово розумієте, що думка про те, що ви більше не п’єте, навіть не виникла у вас в голові.

Перш ніж ви вип’єте свій останній алкогольний напій, я повинен вас попередити. Одна справа – звільнитися з пастки, але ви також маєте бути впевненими, що знову до неї не потрапите. Існує дві основні небезпеки цього, і вам слід підготуватися до обох. Перша – якась трагедія у вашому житті, частіше за все – смерть коханої людини. Завжди знайдеться якась співчутлива душа, яка намагатиметься напоїти вас бренді. Але це бренді не поверне вам кохану людину й не зменшить болю від утрати. Воно просто спричинить ще одну трагедію. Просто пам’ятайте про це.

Але ще більша небезпека полягає в тому, що ЛЕГКИЙ СПОСIБ дозволяє легко покинути вживання алкоголю і тому ви можете подумати:

Яку шкоду може принести лише одна скляночка? Навіть якщо я знов потраплю в залежність, мені ж легко буде знов покинути пити.

Якщо ви тільки припустили таку думку, то ви вже більше не використовуєте ЛЕГКИЙ СПОСIБ, тому він перестає захищати вас. Виробіть звичку постійно нагадувати собі, як ви страждали, коли були рабом алкоголю, і переживати ейфорію від моменту істини. Тоді, якщо ви хоча б почнете думати про те, щоб випити лише одну скляночку, для вас зазвучить уявний сигнал тривоги.

Також нагадуйте собі, що немає такого поняття, як лише одна скляночка. А якби навіть і було – навіщо вам потрібно її пити? Наступного року? За двадцять років? Ви дійсно хочете провести все життя, чекаючи на чергову порцію отрути?

Тому давайте пройдемо крізь це саме зараз, щоб ви могли стати вільним на решту життя. Це не повинен бути ваш улюблений напій. Ще одне завдання останнього напою в тому, щоб укорінити у вашому розумі, наскільки огидним є смак алкоголю. Не хвилюйтеся, я не змушую вас пити чистий спирт, або денатурат, або політуру. Оберіть той напій, який здається вам найбільш неприємним. Налийте собі від душі. Перш ніж випити, зачекайте. Закрийте очі й урочисто пообіцяйте собі, що це – ваша остання склянка алкоголю. Сконцентруйтеся на огидному смаку й замисліться над тим, як колись давно вас обманом змусили викласти шалену купу грошей ось за цю гидоту, яку ви тільки-но випили. А після цього

ПРОДОВЖУЙТЕ НАСОЛОДЖУВАТИСЯ ЖИТТЯМ!

Додаток А

Вказівки

ДОТРИМУЙТЕСЯ ВСІХ ВКАЗІВОК. НЕ ПОСПІШАЙТЕ!

ПОЧИНАЙТЕ ЧИТАТИ В ДОБРОМУ ГУМОРІ. МІРКУЙТЕ ПОЗИТИВНО.

НЕ НАМАГАЙТЕСЬ ПОКИНУТИ ПИТИ ТА НЕ ЗМЕНШУЙТЕ СПОЖИВАННЯ АЛКОГОЛЮ, ДОКИ НЕ ДОЧИТАЄТЕ КНИГУ ДО КІНЦЯ.

ЧИТАЙТЕ ЦЮ КНИГУ ТІЛЬКИ В ТВЕРЕЗОМУ СТАНІ.

БУДЬТЕ ОБ’ЄКТИВНИМИ ТА ВІДКРИТИМИ ДЛЯ НОВИХ ІДЕЙ.

Додаток Б

Інструкції, які допоможуть легко кинути пити

1. Починайте з думки: «Хіба це не дивовижно? Моє життя більше не підкорене РУЙНУВАННЮ!»

2. Ні в якому разі, за жодних обставин, не сумнівайтеся в своєму рішенні: вам абсолютно нема чого втрачати!

3. Не намагайтеся уникати думок про те, що ви більше не вживаєте алкоголь.

4. Пам’ятайте, що «маленьке чудовисько» існує, але воно скоро помре.

5. Не хвилюйтеся, якщо випадково забудете, що вже не п’єте.

6. Не зволікайте стати непитущим.

7. Прийміть те, що у вас будуть гарні та погані дні.

8. Пам’ятайте, що ви контролюєте своє бажання, а не навпаки.

9. Не оплакуйте смерть ворога.

10. Не змінюйте стиль життя тільки через те, що покинули пити.

11. Не намагайтеся агітувати до ЛЕГКОГО СПОСОБУ своїх друзів, якщо тільки вони перші не попросять вас про допомогу.

12. Змініть ті частини свого стилю життя, які вам не подобаються, але з суто егоїстичних міркувань.

13. Не вживайте замінників алкоголю.

14. Із радістю позбувайтеся помилкових асоціацій між радісними подіями й алкоголем.

15. Ніколи не заздріть людям, які п’ють алкоголь.

16. І останнє, але дуже важливе —

НАСОЛОДЖУЙТЕСЬ ЖИТТЯМ!

Клініки Аллена Карра

У наведеному нижче переліку зазначено контактну інформацію всіх клінік Аллена Карра в різних країнах. Кількість випадків вдалого позбавлення від куріння в цих клініках складає 90 %, у протилежному разі вам будуть повернені кошти протягом трьох місяців, якщо позитивного результату не було досягнуто. Деякі клініки також проводять сеанси з позбавлення від алкогольної залежності та зі зниження ваги. Для отримання детальної інформації звертайтесь до найближчої клініки. Allen Carr’s Easyway гарантує, що в клініках ви легко позбудетесь нікотинової залежності, або ми повернемо вам кошти.

Allen Carr’s Easyway – Центральний офіс

Park House, 14 Pepys Road, Raynes Park, London SW20 8NH

Тел.: +44 (0) 208 944 7761

E-mail: mail@allencarr.com

Сайт: www.allencarr.com

Міжнародний прес-центр

Тел.: +44 (0) 7970 88 44 52

E-mail: jd@statacom.net

ВЕЛИКОБРИТАНІЯ

Інформація і центральна лінія бронювання: 0800 389 2115 (безкоштовно)

БЕЛФАСТ

Тел.: 0845 094 3244

Терапевт: Tara Evers-Cheung

E-mail: tara@easywayni.com

Сайт: www.allencarr.com

БІРМІНГЕМ

Тел./факс: +44 (0) 121 423 1227

Терапевти: John Dicey, Colleen Dwyer, Crispin Hay, Rob Fielding

E-mail: easywayadmin@btconnect.com

Сайт: www.allencarr.com

БОРНМУТ

Тел.: 0800 028 7257

+44 (0) 1425 272 757

Терапевти: John Dicey, Colleen Dwyer, Emma Sole, James Pyper

E-mail: easywayadmi@btconnect.com

Сайт: www.allencarr.com

БРАЙТОН

Тел.: 0800 028 7257

Терапевти: John Dicey, Colleen Dwyer,

Emma Sole, James Pyper

E-mail: easywayadmin@ btconnect.com

Сайт: www.allencarr.com

БРИСТОЛЬ

Тел.: +44 (0) 117 950 1441

Терапевт: Charles Holdsworth Hunt

E-mail: stopsmoking@easywaybristol. co.uk

Сайт: www.allencarr.com

ГЕРНСІ

Тел.: 0800 077 6187

Терапевт: Mark Keen

Сайт: www.allencarr.com

ДЕРБІ

Тел.: 0800 0197 017

Терапевти: Kim Bennett, Emma Sole

E-mail: kim@easywaybucks.co.uk

Сайт: www.allencarr.com

ДЖЕРСІ

Тел.: 0800 077 6187

Терапевт: Mark Keen

Сайт: www.allencarr.com

ІПСВІЧ

Сайт: www.allencarr.com

КАМБРІЯ

Тел.: 0800 077 6187

Терапевт: Mark Keen

E-mail: mark@easywaycumbria.co.uk

Сайт: www.allencarr.com

КАРДИФФ

Тел.: +44 (0)117 950 1441

Терапевт: Charles Holdsworth Hunt

E-mail: stopsmoking@easywaybristol.co.uk

Сайт: www.allencarr.com

КЕМБРИДЖ

Тел.: 0800 0197 017

Терапевти: Kim Bennett, Emma Sole

E-mail: kim@easywaybucks.co.uk

Сайт: www.allencarr.com

КЕНТ

Тел.: 0800 028 7257

Терапевти: John Dicey, Colleen Dwyer, Emma Sole, James Pyper

Сайт: www.allencarr.com

КОВЕНТРІ

Тел.: 0800 321 3007

Терапевт: Rob Fielding

E-mail: info@easywaycoventry.co.uk

Сайт: www.allencarr.com

КРУ

Тел.: +44 (0) 1270 501 487

Терапевт: Debbie Brewer-West

E-mail: debbie@easyway2stopsmoking.co.uk

Сайт: www.allencarr.com

ЛАНКАШИР

Тел.: 0800 077 6187

Терапевт: Mark Keen

E-mail: mark@easywaylancashire.co.uk

Сайт: www.allencarr.com

ЛЕЙСТЕР

Тел.: 0800 321 3007

Терапевт: Rob Fielding

E-mail: info@easywayleicester.co.uk

Сайт: www.allencarr.com

ЛІВЕРПУЛЬ

Тел.: 0800 077 6187

Терапевт: Mark Keen

E-mail: mark@easywayliverpool.co.uk

Сайт: www.allencarr.com

ЛIДС

Безкоштовний телефон: 0800 804 6796

Терапевт: Rob Groves

E-mail: stopsmoking@easywayyorkshire.co.uk

Сайт: www.allencarr.com

ЛІНКОЛЬН

Тел.: 0800 321 3007

Терапевт: Rob Fielding

Сайт: www.allencarr.com

ЛОНДОН

Park House, 14 Pepys Road, Raynes Park, London SW20 8NH

Тел.: +44 (0) 20 8944 7761

Факс: +44 (0) 20 8944 8619

Терапевти: John Dicey,

Colleen Dwyer, Crispin Hay,

Emma Sole, Rob Fielding, James Pyper

E-mail: mail@allencarr.com

Сайт: www.allencarr.com

МАНЧЕСТЕР

Безкоштовний телефон: 0800 804 6796

Терапевт: Rob Groves

E-mail: stopsmoking@easywaymanchester.co.uk

Сайт: www.allencarr.com

МІЛТОН-КІНС

Тел.: 0800 0197 017

Терапевти: Kim Bennett, Emma Sole

E-mail: kim@easywaybucks.co.uk

Сайт: www.allencarr.com

НОРИДЖ

Сайт: www.allencarr.com

НОРТГЕМПТОН

Тел.: 0800 0197 017

Терапевти: Kim Bennett, Emma Sole

E-mail: kim@easywaybucks.co.uk

Сайт: www.allencarr.com

НОТТИНГЕМ

Тел.: 0800 0197 017

Терапевти: Kim Bennett, Emma Sole

E-mail: kim@easywaybucks.co.uk

Сайт: www.allencarr.com

НЬЮКАСЛ, ПІВНІЧНИЙ СХІД

Тел./факс: +44 (0) 191 581 0449

Терапевт: Tony Attrill

E-mail: info@stopsmoking-uk.net

Сайт: www.allencarr.com

ОКСФОРД

Тел.: 0800 0197 017

Терапевти: Kim Bennett, Emma Sole

E-mail: kim@easywaybucks.co.uk

Сайт: www.allencarr.com

О. МЕН

Тел.: 0800 077 6187

Терапевт: Mark Keen

Сайт: www.allencarr.com

ПТЕРБОРО

Тел.: 0800 0197 017

Терапевти: Kim Bennett, Emma Sole

E-mail: kim@easywaybucks.co.uk

Сайт: www.allencarr.com

РИДИНГ

Тел.: 0800 028 7257

Терапевти: John Dicey,

Colleen Dwyer, Emma Sole, James Pyper

Сайт: www.allencarr.com

ХАЙ-ВІКОМБ

Тел.: 0800 0197 017

Терапевти: Kim Bennett, Emma Sole

E-mail: kim@easywaybucks.co.uk

Сайт: www.allencarr.com

ЕЙЛСБЕРІ

Тел.: 0800 0197 017

Терапевти: Kim Bennett, Emma Sole

E-mail: kim@easywaybucks.co.uk

Сайт: www.allencarr.com

ЕКСЕТЕР

Тел.: +44 (0) 117 950 1441

Терапевт: Charles Holdsworth Hunt

E-mail: stopsmoking@easywayexeter.co.uk

Сайт: www.allencarr.com

ЕССЕКС

Тел.: 0800 389 2115

Сайт: www.allencarr.com

ШОТЛАНДІЯ

ВУСТЕР

Тел.: 0800 321 3007

Терапевт: Rob Fielding

Сайт: www.allencarr.com

ҐЛАЗГО, ЕДИНБУРГ

Тел.: +44 (0) 131 449 7858

Терапевти: Paul Melvin amp; Jim McCreadie

E-mail: info@easywayscotland.co.uk

Сайт: www.allencarr.com

САУТГЕМПТОН

Тел.: 0800 028 7257 / +44 (0)1425 272 757

Терапевти: John Dicey, Colleen

Dwyer, Emma Sole, James Pyper

E-mail: easywayadmin@tiscali.co.uk

Сайт: www.allencarr.com

САУТПОРТ

Тел.: 0800 077 6187

Терапевт: Mark Keen

E-mail: mark@easywaylancashire.co.uk

Сайт: www.allencarr.com

СТЕЙНС, ХІТРОУ

Тел.: 0800 028 7257

Терапевти: John Dicey, Colleen Dwyer,

Emma Sole, James Pyper

Сайт: www.allencarr.com

СТИВЕНЕЙДЖ

Тел.: 0800 019 7017

Терапевти: Kim Bennett, Emma Sole

E-mail: kim@easywaybucks.co.uk

Сайт: www.allencarr.com

СТОК

Тел.: +44 (0) 1270 501 487

Терапевт: Debbie Brewer-West

E-mail: debbie@easyway2stopsmoking.co.uk

Сайт: www.allencarr.com

СВІНДОН

Тел.: +44 (0) 117 950 1441

Терапевт: Charles Holdsworth Hunt

E-mail: stopsmoking@easywaybristol.co.uk

Сайт: www.allencarr.com

СУРРЕЙ

Park House, 14 Pepys Road, Raynes Park, London SW20 8NH

Тел.: +44 (0) 20 8944 7761

Факс: +44 (0) 20 8944 8619

Терапевти: John Dicey, Colleen Dwyer, Crispin Hay, Emma Sole, Rob Fielding, James Pyper

E-mail: mail@allencarr.com

Сайт: www.allencarr.com

ТЕЛФОРД

Тел.: +44 (0) 1270 501487

Терапевт: Debbie Brewer-West

E-mail: debbie@easyway2stopsmoking.co.uk

Сайт: www.allencarr.com

ШЕФФІЛД

Безкоштовний телефон: 0800 804 6796

Терапевт: Rob Groves

E-mail: stopsmoking@easywayyorkshire.co.uk

Сайт: www.allencarr.com

ШРУСБЕРІ

Тел.: +44 (0) 1270 501 487

Терапевт: Debbie Brewer-West

E-mail: debbie@easyway2stopsmoking.co.uk

Сайт: www.allencarr.com

АДРЕСИ КЛІНІК В ІНШИХ КРАЇНАХ

АВСТРАЛІЯ

ПІВНІЧНИЙ КВІНСЛЕНД

Тел.: 1300 85 11 75

Терапевт: Tara Pickard-Clark

E-mail: nqld@allencarr.com.au

Сайт: www.allencarr.com

СИДНЕЙ, НОВИЙ ПІВДЕННИЙ УЕЛЬС

Тел./факс: 1300 78 51 80

Терапевт: Natalie Clays

E-mail: nsw@allencarr.com.au

Сайт: www.allencarr.com

ПІВДЕННА АВСТРАЛІЯ

Безкоштовна телефонна лінія: 1300 55 78 01

Терапевт: Dianne Fisher

E-mail: wa@allencarr.com.au

Сайт: www.allencarr.com

ПІВДЕННИЙ КВІНСЛЕНД

Тел.: 1300 85 58 06

Терапевт: Jonathan Wills

E-mail: sqld@allencarr.com.au

Сайт: www.allencarr.com

ВІКТОРІЯ, ТАСМАНІЯ

Тел.: +61 (0)3 9894 8866 або 1300 790 565 (Безкоштовна телефонна лінія)

Терапевт: Gail Morris

E-mail: info@allencarr.com.au

Сайт: www.allencarr.com

ЗАХІДНА АВСТРАЛІЯ

Тел.: 1300 55 78 01

Терапевт: Dianne Fisher

E-mail: wa@allencarr.com.au

Сайт: www.allencarr.com

АВСТРІЯ

Семінари проводяться по всій країні

Безкоштовна телефонна лінія та лінія бронювання: 0800RAUCHEN (0800 7282436)

Тел.: +43 (0) 3512 44755

Терапевти: Erich Kellermann and Team

E-mail: info@allen-carr.at

Сайт: www.allencarr.com

БЕЛЬГІЯ

АНТВЕРПЕН

Koningin Astridplein 27 B-9150 Bazel

Тел.: +32 (0) 3 281 6255

Факс: +32 (0) 3 744 0608

Терапевт: Dirk Nielandt

E-mail: easyway@dirknielandt.be

Сайт: www.allencarr.com

БОЛГАРІЯ

Тел.: 0800 14104 / +359 899 88 99 07

Терапевт: Rumyana Kostadinova

E-mail: rk@nepushaveche.com

Сайт: www.allencarr.com

НІМЕЧЧИНА

Семінари проводяться по всій країні

Безкоштовна телефонна лінія та лінія бронювання: 08000RAUCHEN (0800 07282436)

Терапевт: Erich Kellermann and Team

Тел.: +49 (0) 8031 90190 0

E-mail: info@allen-carr.de

Сайт: www.allencarr.com

ГОНКОНҐ

Тел.: +852 2911 7988

Терапевт: Rob Groves

E-mail: stopsmoking@eventclicks.com

Сайт: www.allencarr.com

ГРЕЦІЯ

Семінари проводяться по всій країні

Тел.: +30 210 5224087

Терапевт: Panos Tzouras

E-mail: panos@allencarr.gr

Сайт: www.allencarr.com

ДАНІЯ

Семінари проводяться по всій країні

Тел.: +45 70267711

Терапевт: Mette Fonss

E-mail: mette@easyway.dk

Сайт: www.allencarr.com

ІЗРАЇЛЬ

Семінари проводяться по всій країні

Тел.: +972 (0) 3 6212525

Терапевти, інструктори: Ramy Romanovsky, Orit Rozen, Shahaf Ashkenazi, Kinneret Triffon

E-mail: info@allencarr.co.il

Сайт: www.allencarr.com

ІНДІЯ

БАНГАЛОР і ЧЕННАЙ

Тел.: +91 (0) 80 41540624

Терапевт: Suresh Shottam

E-mail: info@easywaytostopsmoking.co.in

Сайт: www.allencarr.com

ІСЛАНДІЯ

РЕЙК’ЯВІК

Тел.: +354 553 9590

Терапевт: Petur Einarsson

E-mail: easyway@easyway.is

Сайт: www.allencarr.com

ІСПАНІЯ

Семінари англійською мовою

МАРБЕЛЬЯ

Терапевт: Charles Holdsworth Hunt

Тел.: +44 8456 187306

E-mail: stopsmoking@easywaymarbella.com

Сайт: www.allencarr.com

ІТАЛІЯ

Семінари проводяться по всій країні

Тел./факс: +39 (0) 2 7060 2438

Терапевти: Francesca Cesati and Team

E-mail: info@easywayitalia.com

Сайт: www.allencarr.com

КАНАДА

Семінари проводяться в Торонто і Ванкувері Корпоративні програми проводяться по всій країні

Безкоштовна телефонна лінія: 1 866 666 4299 / +1 905 8497736

Терапевт: Damian O’Hara

E-mail: info@theeasywaytostopsmoking.com

Сайт: www.allencarr.com

КІПР

Тел.: +357 77 77 78 30

Терапевт: Kyriacos Michaelides

E-mail: info@allencarr.com.cy

Сайт: www.allencarr.com

КОЛУМБІЯ

БОГОТА, ПІВДЕННА АМЕРИКА

Тел.: +57 1 245 6910

Терапевт: Jose Manuel Duran

E-mail: easywaycolombia@cable.net.co

Сайт: www.allencarr.com

ЛАТВІЯ

Відкриття клініки очікується 2009 р.

Сайт: www.allencarr.com

ЛИТВА

Тел.: +370 694 29591

Терапевт: Evaldas Zvirblis

E-mail: info@mestirukyti.eu

Сайт: www.allencarr.com

МАВРИКІЙ

Тел.: +230 727 5103

Терапевт: Heidi Hoareau

E-mail: allencarrmauritius@yahoo.com

Сайт: www.allencarr.com

МЕКСИКА

Семінари проводяться по всій країні

Тел.: +52 55 2623 0631

Терапевти: Jorge Davo and Mario Campuzano Otero

E-mail: info@allencarr-mexico.com

Сайт: www.allencarr.com

НІДЕРЛАНДИ

Семінари проводяться по всій країні

Allen Carr’s Easyway “stoppen met roken”

A.C.E. Nederland BV

Buurserstraat 214–216, 7544 RG ENSCHEDE

The Netherlands

(+31) 53 478 43 62; (+31) 900 786 77 37

E-mail: info@allencarr.nl

Сайт: www.allencarr.nl

НОВА ЗЕЛАНДІЯ

ПІВНІЧНИЙ ОСТРІВ, ОКЛЕНД

Тел.: +64 (0) 9 817 5396

Терапевт: Vickie Macrae

E-mail: vickie@easywaynz.co.nz

Сайт: www.allencarr.com

ПІВДЕННИЙ ОСТРІВ, КРАЙСТЧЕРЧ

Тел.: +64 (0) 3 326 5464

Терапевт: Laurence Cooke

E-mail: laurence@easywaysouthisland.co.nz

Сайт: www.allencarr.com

НОРВЕГІЯ

ОСЛО

Тел.: +47 93 20 09 11

Терапевт: Rene’ Adde

E-mail: post@easyway-norge.no

Сайт: www.allencarr.com

ПОЛЬЩА

Семінари проводяться по всій країні

Тел.: +48 (0) 22 621 36 11

Терапевт: Anna Kabat

E-mail: info@allen-carr.pl

Сайт: www.allencarr.com

ПОРТУГАЛІЯ

ОПОРТО

Тел.: +351 22 9958698

Терапевт: Ria Slof

E-mail: info@comodeixardefumar.com

Сайт: www.allencarr.com

РЕСПУБЛІКА ІРЛАНДІЯ

ДУБЛІН, КОРК

Спеціальний низький тариф (для Ірландії) 1 890 – EASYWAY (37 99 29)

Тел.: +353 (0) 1 499 9010 (4 лінії)

Терапевти: Brenda Sweeney and Team

E-mail: info@allencarr.ie

Сайт: www.allencarr.com

РОСІЯ

МОСКВА

Тел.: +7 (495) 644 64 26

Терапевт: Fomin Alexander

E-mail: info@allencarrmoscow.ru

Сайт: www.allencarr.com

СЕРБІЯ

БЕЛГРАД

Тел.: +381 (0) 11 308 8686

E-mail: office@allencarr.co.yu

E-mail: milos.rakovic@allencarrserbia.com

Сайт: www.allencarr.com

СИНГАПУР

Тел.: +65 6329 9660

Терапевт: Pam Oei

E-mail: pam@allencarr.com.sg

Сайт: www.allencarr.com

СЛОВАКІЯ

Тел.: +421 55 678 26 55

Терапевт: Adriana Gašparová

E-mail: office@allencarr.sk

Сайт: www.allencarr.com

СЛОВЕНІЯ

Відкриття клініки очікується 2009 р.

Сайт: www.allencarr.com

США

Семінари проводяться по всій країні

Безкоштовна телефонна лінія та лінія бронювання: 1 866 666 4299

E-mail: info@theeasywaytostopsmoking.com

Сайт: www.allencarr.com

Семінари регулярно проводяться у Нью- Йорку, Лос-Анджелесі, Денвері і Г’юстоні

Корпоративні програми проводяться по всій країні

Поштова адреса: 1133 Broadway, Suite 706, New York. NY 10010

Терапевти: Damian O’Hara, Collene Curran

ТУРЦІЯ

Семінари проводяться по всій країні

Тел.: +90 212 358 5307

Терапевт: Emre Ustunucar

E-mail: info@allencarrturkiye.com

Сайт: www.allencarr.com

ФРАНЦІЯ

Семінари проводяться по всій країні

Безкоштовна лінія бронювання: 0800 FUMEUR

Терапевт: Erick Serre and Team

Тел.: +33 4 91 33 54 55

E-mail: info@allencarr.fr

Сайт: www.allencarr.com

ЧЕХІЯ

Тел.: +42 (0) 257 325 117

Терапевт: Adriana Gašparová

E-mail: office@allencarr.cz

Сайт: www.allencarr.com

ЧИЛІ

Тел.: +56 2 4744587

Терапевт: Claudia Sarmiento

E-mail: contacto@allencarr.cl

Сайт: www.allencarr.com

ШВЕЙЦАРІЯ

Семінари проводяться по всій країні

Безкоштовна телефонна лінія та лінія бронювання: 0800RAUCHEN (0800 / 728 2436)

Тел.: +41 (0) 52 383 3773

Факс: +41 (0) 52 3833774

Терапевти: Cyrill Argast and Team

Сеанси Suisse Romand and Svizzera Italia

Тел.: 0800 386 387

E-mail: info@allen-carr.ch

Сайт: www.allencarr.com

ШВЕЦІЯ

ГЕТЕБОРГ і МАЛЬМЕ

Тел.: +46 (0) 31 24 01 00

E-mail: info@allencarr.nu

Сайт: www.allencarr.com

СТОКГОЛЬМ

Тел.: +46 (0) 8 743 09 50

Терапевт: Christofer Elde

E-mail: info@allencarr.se

Сайт: www.allencarr.com

ЕКВАДОР

Тел./факс: +593 (0) 2 2820 920

Терапевт: Ingrid Wittich

E-mail: toisan@pi.pro.ec

Сайт: www.allencarr.com

ЕСТОНІЯ

Відкриття клініки очікується 2009 р.

E-mail: info@allencarr.ee

Сайт: www.allencarr.com

ПІВДЕННА АФРИКА

Семінари проводяться по всій країні

Державна лінія бронювання (в Південній Африці): 0861 100 200

Головний офіс: 15 Draper Square, Draper St, Claremont 7708

CAPE TOWN, Dr. Charles Nel

Тел.: +27 (0)21 851 5883 Mobile: 083 600 5555

E-mail: easyway@allencarr.co.za

Сайт: www.allencarr.com

Терапевти: Dr. Charles Nel, Dudley Garner, Malcolm Robinson and Team

ЯПОНІЯ

Семінари проводяться по всій країні

Тел.: +81 3 5288 5177

Терапевт: Miho Shimada

E-mail: info@allen-carr.jp

Сайт: www.allencarr.com

notes

Примечания

1

Аскот – невелике містечко в годині їзди від Лондона. Проведення в ньому з 1711 року п’ятиденних перегонів «Королівський Аскот» – центральна подія світського життя Великобританії з обов’язковою присутністю королівської родини.

2

Кнуд Великий (дан. Knud ІІ den Store, англ. Canute I the Great, норв. Knud den mektige; 994-1035) – король Норвегії і Данії. Люди вірили в його здатність керувати морськими припливами.

3

DRINKLINE – британська служба допомоги алкоголікам.

4

Кристіан Барнард – видатний південноафриканський хірург. 1967 року зробив першу у світі пересадку серця. – Прим. ред.

5

Екстазі – назва синтетичного сильнодіючого наркотика.

6

Територіальна армія у Великобританії є резервом першої черги військ. Вона призначена для посилення регулярних військ та несення внутрішньої служби. У випадку мобілізації територіальна армія переходить до складу регулярних військ.

7

Містер Блакитні Очі – одне з прізвиськ співака Френка Синатри (1916–1998), якого прозвали так за назвою однієї з пісень. Він підозрювався в зв’язках із мафією та численних злочинах. – Прим. ред.

8

«Гріхи обов’язково вас викриють» (Be Sure Your Sins Will Find You Out) – слова з пісні Brand New Year американської групи The Damn Millionaires. – Прим. ред.

9

«Серце дубу – наші кораблі» (Heart of oak are our ships) – слова з популярної англійської пісні XVIII століття. – Прим. ред.

10

«Кодекс зеленого хреста» – спрощений устав правил дорожнього руху для дітей. – Прим. ред.

11

Гарлі-стрит – назва вулиці в Лондоні, відомої як місцезнаходження найбільш висококваліфікованих лікарів. – Прим. ред.

12

«Магічне коло» (Magic circle) – британська асоціація магів. – Прим. ред.

13

Англійське прислів’я. – Прим. ред.

14

Тайґер Вудз вважається найкращим та найбiльш високооплачуваним гольфістом у світі. – Прим. ред.

15

Ричард Бартон – знаменитий англійський актор, відомий своїм зловживанням спиртним. Елізабет Тейлор – американська кінозірка, яка двічі лікувалася від алкоголізму. Джордж Вест – знаменитий англійський футболіст, який вважається одним із кращих в історії футболу, помер від алкоголізму. – Прим. ред.

16

Йдеться про традицію замовлення випивки по черзі всіма учасниками застілля. – Прим. ред.

17

Стрихнін – індоловий алкалоїд, виділений в 1818 р. із блювотних горішків – насіня чілібухи. Надзвичайно токсичний. Може використовуватись як пестицид. – Прим. ред.

18

Ганс Кристіан Андерсен – данський письменник і автор відомих казок для дітей і дорослих. – Прим. ред.

19

29 травня 1953 року Едмунд Гіларі та Тенцинг Норгей першими піднялися на Еверест – найвищу вершину на Землі (8850 метрів над рівнем моря). – Прим. ред.

Table of Contents

Аллен Карр Легкий спосіб контролювати алкоголь

Відгуки фахівців та лікарів про метод Аллена Карра

Про автора

Вступ

Розділ 1 Легкий спосіб кинути пити

Розділ 2 Будьте об'єктивними та відкритими для нових ідей

Розділ 3 Ви – алкоголік?

Розділ 4 Плотолюбні рослини

Розділ 5 В’язниця

Розділ 6 Збудження

Розділ 7 Промивання мозку

Розділ 8 Неймовірний механізм

Розділ 9 Як ми потрапили до пастки?

Розділ 10 Вольовий метод

Розділ 11 Відмовки, а не причини

Розділ 12 Звичка до смаку

Розділ 13 Чи надає вам алкоголь мужності?

Розділ 14 Алкоголь усуває комплекси та заборони

Розділ 15 Алкоголь зміцнює нерви

Розділ 16 Наркотична залежність

Розділ 17 Схожість між алкоголем та їжею

Розділ 18 Міф про особистість, яка швидко звикає до наркотиків

Розділ 19 Чому сила волі – це ще один відтяжний маневр

Розділ 20 Я п'ю за компанію

Розділ 21 Вживання алкоголю робить мене щасливим

Розділ 22 Кинути пити повністю чи скоротити споживання?

Розділ 23 Ці щасливі помірно питущі люди

Розділ 24 Казка про голого короля

Розділ 25 Як легко покинути пити

Розділ 26 Інструкції, які допоможуть легко кинути пити

Розділ 27 Ваш останній алкогольний напій

Додаток А

Додаток Б

Клініки Аллена Карра

Примечания

1

2

3

4

5

6

7

8

9

10

11

12

13

14

15

16

17

18

19