Annotation

Käesolev “Kodaniku käsiraamat” on uus, viies väljaanne 2004. aastal esmakordselt ilmunud raamatust. Käsiraamatut on parandatud vastavalt muutunud seadustele ning täiendatud uute teemadega. See on mõeldud eelkõige Eestisse elama asunud kolmandate riikide kodakondsusega inimestele, kuid samu teadmisi võivad vajada kõik elanikud. “Kodaniku käsiraamat” koondab infot riigi toimimisest ja riigiasutustega suhtlemisest. Käsitletud teemad on koostajate valik nende hulgast, millega igaüks meist kõige sagedamini kokku puutub. Tekstid põhinevad eelmisel käsiraamatul, portaalil www.eesti.ee, seaduste tekstidel ja vastavate asutuste kodulehtedel. Praegune käsiraamat on välja antud teemavihikutena ja tekstid koostatud 2013. aasta juuli seisuga. Kuna seadusi ja asjaajamiste korda aeg-ajalt muudetakse, siis veenduge alati, et teil on tegemist kehtiva versiooniga. Selleks vaadake seaduste tekste elektroonilisest “Riigi Teatajast”. Tõsisemate küsimuste korral pöörduge abi saamiseks spetsialistide poole. Trükises on lisatud viited asutustele ja organisatsioonidele, kust saab täpsemat teavet. Veebiversioon sisaldab linke otse asutuste kodulehtedele, kust võib leida kõige asjakohasemat ja kaasajastatud infot. Elektroonselt on raamat tasuta kättesaadav Migratsiooni ja Integratsiooni Sihtasutuse Meie Inimesed kodulehelt (www.meis.ee). “Kodaniku käsiraamatu” valmimist on toetatud Euroopa kolmandate riikide kodanike integratsiooni fondi vahenditest ja see on nii eesti, vene kui ka inglise keeles.

- Kodaniku käsiraamat

- Saateks

- 1. Eesti riik ja maa

- ÜLDANDMED

- RIIKLIK SÜMBOOLIKA

- PÜHAD, TÄHTPÄEVAD JA LIPUPÄEVAD

- HALDUSJAOTUS

- EESTI PÕHISEADUSLIKUD INSTITUTSIOONID

- RIIGIKOGU

- VABARIIGI PRESIDENT

- VABARIIGI VALITSUS

- KOHALIK OMAVALITSUS (KOV)

- KOHUS

- ÕIGUSKANTSLER

- RIIGIKONTROLL

- E-RIIK

- 2. Õigused, kohustused, vabadused ja piirangud

- ÕIGUSED

- KOHUSTUSED

- SEADUSLOOME

- ERAKONNAD

- VALIMISED

- ÕIGUS

- SÜÜTEGU

- LEPING

- TARBIJAKAITSE

- 3. Eesti kodakondsus ja Eestis elamine

- EESTI KODAKONDSUS

- VÄLISMAALASTE SEADUS

- ISIKUT TÕENDAVAD DOKUMENDID

- ISIKUANDMED

- 4. Turvalisus ja riigikaitse

- POLITSEI

- HÄDAABINUMBRID JA INFOTELEFONID

- POLITSEIHARIDUS, POLITSEITEENISTUS, ABIPOLITSEI

- KAITSEPOLITSEI

- MUNITSIPAALPOLITSEI

- NAABRIVALVE

- PÄÄSTEAMET

- LIIKLUSOHUTUS

- KINDLUSTAMINE

- E-TURVALISUS

- RIIGIKAITSE

- NATO

- 5. Tervishoid ja sotsiaalvaldkond

- SOTSIAALKINDLUSTUSAMET

- PENSIONID

- TOETUSED

- SOTSIAALHOOLEKANDETEENUSED

- SOOLINE VÕRDÕIGUSLIKKUS

- VARJUPAIGA TAOTLEMINE

- TERVISHOID

- RAVIMID

- 6. Haridus ja elukestev õpe

- ÕIGUS HARIDUSELE JA KOOLIKOHUSTUS

- ÕPPETÖÖ TINGIMUSED

- ÜLDHARIDUS

- KOOLI ASTUMINE JA KOOLI LÕPETAMINE

- KOOLIGA SEOTUD PROBLEEMID JA KÜSIMUSED

- RIIGIEKSAM

- EUROOPA KOOL

- KÕRGHARIDUS

- ÕPPURITE SOTSIAALSED TAGATISED

- ÕPPIJATE HUVIDE KAITSJAD

- MITTEFORMAALNE JA INFORMAALNE ÕPPIMINE

- KOOLITUSED

- HUVITEGEVUS, HUVIHARIDUS, RAHVAÜLIKOOLID

- VÕTA

- KUTSE- JA KARJÄÄRINÕUSTAMINE

- 7. Perekond ja kodu

- ABIELU

- LAPS

- TESTAMENT JA PÄRIMINE

- SURMA REGISTREERIMINE JA MATUSED

- ELUASE

- 8. Kodanikuühiskond, olme ja vaba aeg

- KODANIKUÜHISKOND

- KAASAMINE JA SELLEGA SEONDUVAD MÕISTED

- KODANIKUALGATUS JA KODANIKUJULGUS

- RAHA KOLMANDAS SEKTORIS

- VABATAHTLIK TÖÖ JA TEGEVUS

- NOORTEORGANISATSIOONID

- REISIMINE

- HOBID

- LEMMIKLOOM

- VABA AEG JA LOODUS

- KESKKONNAKAITSE

- 9. Tööturg ja ettevõtlus

- TÖÖLEPING

- TÖÖVÕIMETUS

- TÖÖTERVISHOID

- TÖÖTUS

- MAKSUD

- ÜKSIKISIKU TULUDEKLARATSIOON

- AMETIÜHING

- TÖÖTÜLID

- ERAETTEVÕTLUS

- ETTEVÕTTE REGISTREERIMINE

- ETTEVÕTLUSE TOETUSED

- INVESTEERIMINE

- SOTSIAALNE ETTEVÕTLUS

- VÄLISMAALASE TÖÖTAMINE EESTIS

- VÄLISMAAL TÖÖTAMINE

- 10. Eesti ja Euroopa Liit

- EESTI JA MAAILMAORGANISATSIOONID

- EUROOPA LIIDU INSTITUTSIOONID JA JUHTIMINE

- EESTI ESINDATUS EL TASANDIL

- TURVALISUS JA KAITSE

- notes

- 1

Kodaniku käsiraamat

Saateks

Käesolev “Kodaniku käsiraamat” on uus, viies väljaanne 2004. aastal esmakordselt ilmunud raamatust. Käsiraamatut on parandatud vastavalt muutunud seadustele ning täiendatud uute teemadega. See on mõeldud eelkõige Eestisse elama asunud kolmandate riikide kodakondsusega inimestele, kuid samu teadmisi võivad vajada kõik elanikud.

“Kodaniku käsiraamat” koondab infot riigi toimimisest ja riigiasutustega suhtlemisest. Käsitletud teemad on koostajate valik nende hulgast, millega igaüks meist kõige sagedamini kokku puutub. Tekstid põhinevad eelmisel käsiraamatul, portaalil www.eesti.ee, seaduste tekstidel ja vastavate asutuste kodulehtedel. Praegune käsiraamat on välja antud teemavihikutena ja tekstid koostatud 2013. aasta juuli seisuga. Kuna seadusi ja asjaajamiste korda aeg-ajalt muudetakse, siis veenduge alati, et teil on tegemist kehtiva versiooniga. Selleks vaadake seaduste tekste elektroonilisest “Riigi Teatajast”. Tõsisemate küsimuste korral pöörduge abi saamiseks spetsialistide poole. Trükises on lisatud viited asutustele ja organisatsioonidele, kust saab täpsemat teavet. Veebiversioon sisaldab linke otse asutuste kodulehtedele, kust võib leida kõige asjakohasemat ja kaasajastatud infot. Elektroonselt on raamat tasuta kättesaadav Migratsiooni ja Integratsiooni Sihtasutuse Meie Inimesed kodulehelt (www.meis.ee).

“Kodaniku käsiraamatu” valmimist on rahastanud Euroopa Kolmandate Riikide Kodanike Integreerimise Fond, Kultuuriministeerium, Integratsiooni ja Migratsiooni Sihtasutus Meie Inimesed (MISA) ning see on kättesaadav nii eesti, vene kui ka inglise keeles.

Head kasutamist!

Koostajad

1. Eesti riik ja maa

ÜLDANDMED

Riigi nimetus: Eesti Vabariik

inglise keeles: the Republic of Estonia

vene keeles: Эстонская Республика

prantsuse keeles: la République d’Estonie

Rahvuspüha: 24. veebruar – iseseisvuspäev, Eesti Vabariigi aastapäev

Eesti pindala: 45 227 km2

Püsielanike arv seisuga 31. detsember 2011: 1 294 236 inimest

(1 286 540 arvestuslik seisuga 1.01.2013)

Asustustihedus: 28,6 inimest ruutkilomeetri kohta (Euroopa keskmine ~72 in/km2)

Riigikeel: eesti keel (sätestatud põhiseadusega). Eesti keel on ka Euroopa Liidu ametlik keel. Igaühel on õigus kasutada eesti keelt suhtlemisel Euroopa Liidu asutustega.

Pealinn : Tallinn

Rahaühik: euro, lühend EUR, tähis €

Eesti kasutab suveaega. See tähendab, et märtsi viimasel pühapäeval kell 3.00 keeratakse kell üks tund edasi. Tagasi talveajale minnakse oktoobri viimasel pühapäeval kell 4.00. Siis keeratakse ajanäitajad tund aega tagasi.

RIIKLIK SÜMBOOLIKA

Eesti lipp

Eesti lipul on kolm võrdset horisontaalset värvilaidu: sinine, must ja valge. Lipu külgede suhe on 7:11. Normaalmõõtmed 105×165 cm. Eesti keeles kasutatakse lipu kohta ka sõna “sinimustvalge”. Sinimustvalge on nii rahvus- kui ka riigilipp ning Eesti Üliõpilaste Seltsi lipp. Eesti lipu kasutamist reguleerib Eesti lipu seadus. (Seaduste tekstid leiab elektroonilisest Riigi Teatajast aadressil www.riigiteataja.ee.)

Neid värve on seletatud nii, et sinine sümboliseerib usku eesti rahva tulevikku, must Eesti mullapinda, rahvuslikku musta kuube ja rasket minevikku ning valge väljendab lootust ilusamale tulevikule.

Vabariigi Presidendi lipp on riigilipp, mille keskel on suur riigivapp. Eesti mereväe lipul on mõlemal küljel väike riigivapp. Erimärgiga Eesti lippu on õigus kasutada kaitseministril, politsei-, tolli- ja postiasutusel. Füüsilise või juriidilise isiku lipp (välja arvatud Eesti Üliõpilaste Seltsi lipp) ei tohi olla Eesti lipuga äravahetamiseni sarnane.

Eesti vapp

Eesti riigivapp esineb kahel kujul: suure ja väikese riigivapina. Riigivapil on kuldsel kilbil kolm sinist sammuvat lõvi, nägu pööratud vaataja poole. Suurel vapil on kaks kuldset tammeoksa, väike vapp on ilma tammeoksteta. Riigivapi kujutis on kehtestatud riigivapi seadusega.

Eesti hümn

Eesti Vabariigi riigihümniks on koorilaul “Mu isamaa, mu õnn ja rõõm”, mille viisi autor on soome helilooja Fredrik Pacius ja eestikeelsete sõnade autor Johann Voldemar Jannsen. Eesti ja Soome hümni viis on sama. Hümn võeti ametlikult kasutusele pärast Vabadussõja lõppu 1920. aastal. Eesti hümn ei ole seadusega kehtestatud ja selle esitamist ei reguleerita seadusega. Kombeks on hümni esitamisel püsti tõusta ning kaasa laulda.

Mu isamaa , mu õnn ja rõõm

Mu isamaa, mu õnn ja rõõm,

kui kaunis oled sa!

Ei leia mina iial teal

see suure, laia ilma peal,

mis mul nii armas oleks ka,

kui sa, mu isamaa!

Sa oled mind ju sünnitand

ja üles kasvatand;

sind tänan mina alati

ja jään sull’ truuiks surmani,

mul kõige armsam oled sa,

mu kallis isamaa!

Su üle Jumal valvaku,

mu armas isamaa!

Ta olgu sinu kaitseja

ja võtku rohkest õnnista,

mis iial ette võtad sa,

mu kallis isamaa!

PÜHAD, TÄHTPÄEVAD JA LIPUPÄEVAD

Pühad ja tähtpäevad määrab kindlaks pühade ja tähtpäevade seadus.

Rahvuspüha on 24. veebruar – iseseisvuspäev, Eesti Vabariigi aastapäev

Riigipühad ja puhkepäevad:

• 1. jaanuar – uusaasta

• suur reede

• ülestõusmispühade 1. püha

• 1. mai – kevadpüha

• nelipühade 1. püha

• 23. juuni – võidupüha

• 24. juuni – jaanipäev

• 20. august – taasiseseisvumispäev

• 24. detsember – jõululaupäev

• 25. detsember – esimene jõulupüha

• 26. detsember – teine jõulupüha

Uusaastale, Eesti Vabariigi aastapäevale, võidupühale ja jõululaupäevale eelnevat tööpäeva lühendab tööandja kolme tunni võrra (töölepingu seadus).

Riiklikud tähtpäevad :

• 6. jaanuar – kolmekuningapäev

• 2. veebruar – Tartu rahulepingu aastapäev

• 14. märts – emakeelepäev

• maikuu 2. pühapäev – emadepäev

• 4. juuni – Eesti lipu päev

• 14. juuni – leinapäev

• 23. august – kommunismi ja natsismi ohvrite mälestuspäev

• septembrikuu 2. pühapäev – vanavanemate päev

• 22. september – vastupanuvõitluse päev

• oktoobrikuu 3. laupäev – hõimupäev

• 2. november – hingedepäev

• novembrikuu 2. pühapäev – isadepäev

• 16. november – taassünni päev

Lipupäevad on määratud Eesti lipu seadusega

• 3. jaanuar – Vabadussõjas võidelnute mälestuspäev

• 2. veebruar – Tartu rahulepingu aastapäev

• 24. veebruar – iseseisvuspäev, Eesti Vabariigi aastapäev

• 14. märts – emakeelepäev

• maikuu teine pühapäev – emadepäev

• 9. mai – Euroopa päev

• 4. juuni – Eesti lipu päev

• 14. juuni – leinapäev (lipp heisatakse leinalipuna)

• 23. juuni – võidupüha

• 24. juuni – jaanipäev

• 20. august – taasiseseisvumispäev

• 1. september – teadmistepäev

• oktoobrikuu kolmas laupäev – hõimupäev

• novembrikuu teine pühapäev – isadepäev

• Riigikogu või kohaliku omavalitsuse volikogu valimiste päev, rahvahääletuse toimumise päev ja Euroopa Parlamendi valimise päev

Lipupäevadel heiskavad Eesti lipu riigi- ja kohaliku omavalitsuse asutused ning avalik-õiguslikud juriidilised isikud.

Kõikidel majadel tuleb Eesti lipp heisata kolmel päeval aastas – Eesti Vabariigi aastapäeval (iseseisvuspäeval, 24. veebruaril), võidupühal (23. juunil) ja taasiseseisvumispäeval (20. augustil).

Lipu heiskamise ja langetamise aeg

• Eesti lipp heisatakse päikesetõusul (kuid mitte hiljem kui kell 8.00) ja langetatakse päikeseloojangul (kuid mitte hiljem kui kell 22.00).

• Vabariigi Valitsus võib ühekordselt otsustada Eesti lipu heiskamise ja langetamise teistsugusel kellaajal.

Eesti lippu ei langetata jaaniööl. Lippu ei pea langetama ka siis, kui see on pimedal ajal valgustatud.

Riigikogu, Vabariigi Presidendi ja Vabariigi Valitsuse hoonele heisatakse koos Eesti lipuga 16. veebruaril (Leedu iseseisvuspäeval) Leedu riigilipp ja 18. novembril (Läti Vabariigi väljakuulutamise päeval) Läti riigilipp.

Igaühel on õigus heisata ja kasutada Eesti lippu, järgides Eesti lipu seaduse sätteid ja head tava.

Kui Eesti lipp heisatakse leinalipuna, tuleb lipuvarda ülemisse otsa kinnitada must lint või heisata lipp poolde masti.

Eesti lipu ja selle värvikombinatsiooni kasutamise korra ja hea tava kohta annab selgitusi Riigikantselei.

HALDUSJAOTUS

Eesti haldusjaotust käsitleb Eesti territooriumi haldusjaotuse seadus.

Halduslikult jaguneb Eesti Vabariik maakondadeks, valdadeks ja linnadeks.

• Maakonnas teostatakse seaduse alusel riiklikku haldamist maavanema ja valitsusasutuste poolt.

• Vallas ja linnas teostatakse omavalitsuslikku haldamist kohaliku omavalitsuse korralduse seaduses sätestatud alustel.

• Vallas ja linnas võib seaduses sätestatud korras moodustada osavaldu ja linnaosi.

Eestis on (seisuga 30.01.2013) 15 maakonda ning 226 kohaliku omavalitsuse üksust: 33 linna (lisaks on veel 14 vallasisest linna) ja 193 valda.

Eesti linnad on (tärniga on tähistatud vallasisesed linnad): Abja-Paluoja*, Antsla*, Elva, Haapsalu, Jõgeva, Jõhvi*, Kallaste, Karksi-Nuia*, Kehra*, Keila, Kilingi-Nõmme*, Kiviõli, Kohtla-Järve, Kunda, Kuressaare, Kärdla, Lihula*, Loksa, Maardu, Mustvee, Mõisaküla, Narva, Narva-Jõesuu, Otepää*, Paide, Paldiski, Põltsamaa, Põlva, Pärnu, Püssi, Rakvere, Rapla*, Räpina*, Saue, Sillamäe, Sindi, Suure-Jaani*, Tallinn, Tamsalu*, Tapa*, Tartu, Tõrva, Türi*, Valga, Viljandi, Võhma, Võru.

Eesti on riiklikult korralduselt ühtne riik ehk unitaarriik (selle vastand on föderatsioon ehk liitriik). See tähendab, et Eesti riigi sees ei ole iseseisvaid osi, mis saaksid vastu võtta oma seadusi.

EESTI PÕHISEADUSLIKUD INSTITUTSIOONID

Eesti Vabariigis kehtib põhiseadus, mis võeti vastu rahvahääletusel 28. juunil 1992.

Põhiseaduse järgi on Eesti iseseisev ja sõltumatu demokraatlik vabariik, kus kõrgeima riigivõimu kandja on rahvas.

Kõrgeimat riigivõimu teostab rahvas hääleõiguslike kodanike kaudu:

• Riigikogu valimisega

• rahvahääletusega

Riigikogu, Vabariigi Presidendi, Vabariigi Valitsuse ja kohtute tegevus on korraldatud võimude lahususe ja tasakaalustatuse põhimõttel. Üks ja sama isik ei saa olla samaaegselt seaduste vastuvõtja, nende täitmise tagaja/läbiviija ning seaduste täitmisel tekkivate vaidluste lahendaja.

RIIGIKOGU

Riigikogu valimised

Riigikogus on 101 liiget.

Riigikogu liikmed valitakse vabadel valimistel proportsionaalsuse põhimõtte alusel. Valimised on üldised, ühetaolised ja otsesed. Hääletamine on salajane.

Valimised on vabad, kui igal valijal on võimalus ise otsustada, kas üldse valima minna ja kelle poolt hääletada. See tähendab ka saadikukandidaatide ülesseadmise vabadust.

Valimiste proportsionaalsus tähendab, et Riigikogu mandaatide jaotamisel valimisringkondade vahel lähtutakse valimisõigusega kodanike arvust ringkonnas. Sellise korralduse eesmärk on tagada kõigi Eesti erinevate piirkondade elanike esindatus Riigikogus. Eestis on kaksteist valimisringkonda. Hääletada saab vaid oma valimisringkonna kandidaadi poolt.

Valimiste üldisus tähendab, et valimistel saavad osaleda kõik hääleõiguslikud Eesti kodanikud, sõltumata nende soost, rahvusest või muudest asjaoludest.

Valimiste ühetaolisus tähendab, et igal valijal on üks hääl ja seega võrdne võimalus valimistulemust mõjutada.

Valimised on salajased, kui ei ole võimalik kindlaks teha, kelle poolt valija hääletas.

Valimistele eelneval nädalal korraldatakse eelhääletamine. Eelhääletamisel saab hääletada kas oma elukohajärgses või mõnes teises jaoskonnas, kuid ainult oma valimisringkonna kandidaadi poolt. Eelhääletamisel saab oma hääle anda ka elektrooniliselt veebilehe www.valimised.ee kaudu. Elektrooniliselt tehtud valikut saab eelhääletamise vältel uue elektroonilise hääle või valimisjaoskonnas pabersedeliga muuta.

Riigikogu korralised valimised toimuvad iga nelja aasta tagant märtsikuu esimesel pühapäeval. Riigikogu koosseisud on nummerdatud, alates 26.03.2011 töötab Riigikogu XII koosseis.

Riigikogusse võib kandideerida iga vähemalt kahekümne ühe aastane hääleõiguslik Eesti kodanik.

Riigikogu ülesanded

Seadusandlik võim kuulub Riigikogule. See tähendab, et ainult Riigikogul on õigus seadusi vastu võtta.

Riigikogu on hääleõiguslike Eesti kodanike poolt valitud esinduskogu, kes

• võtab vastu seadusi ja otsuseid

• võtab seadusena vastu riigieelarve

• valib Vabariigi Presidendi

• ratifitseerib välislepinguid

• annab volitused peaministri kandidaadile valitsuse moodustamiseks

• otsustab umbusalduse avaldamise Vabariigi Valitsusele, peaministrile või ministrile

• nimetab ametisse mitmed kõrged ametiisikud ja täidab muid põhiseadusest tulenevaid ülesandeid

Riigikogu ülesandeid ja tööd reguleerivad põhiseadus ning Riigikogu kodu- ja töökorra seadus.

Riigikogu

Osa Riigikogus esindatud erakondadest moodustab valitsuse. Neid nimetatakse valitsus- ehk koalitsioonierakondadeks. Erakondi, mis pole valitsusega seotud, nimetatakse opositsioonierakondadeks.

Seaduse algatamise ehk seaduseelnõu esitamise õigus on igal Riigikogu liikmel, fraktsioonil ja komisjonil ning valitsusel. Eelnõu arutamist Riigikogus nimetatakse eelnõu lugemiseks. Tavaliselt arutatakse seaduseelnõu kolmel lugemisel. Enamasti piisab seaduse vastuvõtmiseks poolthäälte enamusest: eelnõu on vastu võetud, kui selle poolt hääletab rohkem Riigikogu liikmeid kui selle vastu. Põhiseaduse paragrahvis 104 on ära toodud eriti oluliste seaduste nimekiri, mille vastuvõtmiseks on vaja vähemalt 51 poolthäält (nt. kodakondsuse seadus, mitmed valimiste seadused).

Hääletamine Riigikogus on avalik. Salajane hääletamine korraldatakse põhiseaduses või Riigikogu kodukorra seaduses ettenähtud juhtudel ametiisikute valimisel või nimetamisel.

Riigikogu töötab Tallinnas Toompea lossis. Tema tegevus koosneb

• täiskogu istungitest

• komisjonide ja fraktsioonide istungitest

• tööst valijatega

Seadused ja otsused võetakse vastu täiskogu istungil. Riigikogu istungid on avalikud (kui seda kahekolmandikulise häälteenamusega teisiti ei otsustata). Kõikidel huvilistel on võimalik Riigikogu istungeid nende toimumise ajal külalisterõdult kuulata. Samuti on Riigikogus toimuv jälgitav reaalajas kodulehelt.

Riigikogu kontrollib valitsuse tegevust

Riigikogu häälteenamus annab presidendi esitatud peaministrikandidaadile valitsuse moodustamise õiguse. Riigikogu koosseisu enamuse umbusaldus võib valitsuse (või iga ministri eraldi) ametist vabastada. Samuti on igal Riigikogu liikmel õigus pöörduda arupärimistega valitsusliikmete poole. Küsimuse saaja peab tulema Riigikogu ette ning arupärimisele avalikult vastama.

Üksikutel juhtudel võimaldab põhiseadus kuulutada välja ka erakorralised valimised.

Riigikogul on aastas kaks korralist istungjärku:

• kevadistungjärk jaanuari teisest esmaspäevast juuni kolmanda neljapäevani

• sügisistungjärk septembri teisest esmaspäevast detsembri kolmanda neljapäevani

Nende vahel on kiirete küsimuste otsustamiseks võimalik korraldada erakorraline istungjärk. Erakorralisel istungjärgul on Riigikogu otsustusvõimeline, kui kohal on üle poole Riigikogu koosseisust.

Riigikogu valib oma liikmete hulgast endale esimehe ja kaks aseesimeest, kes korraldavad Riigikogu tööd vastavalt Riigikogu kodu- ja töökorra seadusele.

Fraktsioon

Riigikogu liikmetel on õigus ühineda fraktsioonidesse. Fraktsiooni saavad moodustada vähemalt viis ühest valimisnimekirjast (seega erakonnast) valitud saadikut. Fraktsioonis kujundatakse seisukoht, kuidas toimida hääletusel (kas eelnõu toetada või mitte) ning kuulatakse valitsusliikmete, ekspertide ja ametnike arvamusi. Riigikogu liikmel on õigus hääletada fraktsiooni otsusest erinevalt. Ta võib fraktsioonist lahkuda, kui ei jaga enam selle seisukohti, kuid ei saa ühineda mõne teise fraktsiooniga.

Komisjon

Kõik Riigikogu liikmed (v.a. Riigikogu esimees) kuuluvad komisjonidesse. Riigikogu komisjon on töörühm, kus arutatakse ühe valdkonna probleeme ja seaduseelnõusid. Selline korraldus võimaldab Riigikogu liikmete koormust jagada ning küsimustesse põhjalikumalt süveneda. Komisjoni liikmete arvu määrab Riigikogu juhatus. Töö komisjonis hõlmab suure osa Riigikogu tööajast. Riigikogu täiskogu hakkab küsimust arutama alles siis, kui komisjon on seda igakülgselt kaalunud ja oma arvamuse kujundanud.

Riigikogus on praegu 11 alatist komisjoni:

• Euroopa Liidu asjade komisjon

• keskkonnakomisjon

• kultuurikomisjon

• maaelukomisjon

• majanduskomisjon

• põhiseaduskomisjon

• rahanduskomisjon

• riigikaitsekomisjon

• sotsiaalkomisjon

• väliskomisjon

• õiguskomisjon

Erikomisjon, uurimiskomisjon ja probleemkomisjon

Lisaks alalisele komisjonile võib Riigikogu moodustada ka erikomisjone, uurimiskomisjone ja probleemkomisjone. Komisjonil on õigus nõuda Vabariigi Valitsuselt ja täidesaatva riigivõimu asutustelt oma tööks vajalikke andmeid.

Riigikogu liige

Riigikogu liige on puutumatu. Teda saab kriminaalvastutusele võtta õiguskantsleri ettepanekul Riigikogu koosseisu enamuse nõusolekul.

Igal inimesel on õigus Riigikogu liikmete poole isiklikult või avalikult pöörduda. Riigikogu liikmete telefonid ja e-posti aadressid on avalikud ning kirjas Riigikogu veebilehel www.riigikogu.ee.

Riigikogu liikmel on vaba mandaat, mis tähendab, et talle ei saa anda õiguslikult siduvaid tegevusjuhiseid. Ta on oma otsustustes vaba ja võib lähtuda oma parimast äranägemisest. Vaba mandaat on vajalik selleks, et Riigikogu liige esindaks kogu valijaskonda parimal viisil, mitte mõnda kitsast huvigruppi (nt. ärimeeste huve).

Riigikogu liige ei tohi olla üheski muus riigiametis. Riigikogu liige on oma volituste ajaks vabastatud kaitseväeteenistuse kohustusest.

Juhul kui Riigikogu liige nimetatakse Vabariigi Valitsuse liikmeks, tema volitused peatuvad. Tema vabastamisel valitsusliikme kohustustest need taastuvad. Riigikogu liikme volituste peatumisel või ennetähtaegsel lõppemisel astub tema asemele asendusliige. Asendusliikmel on kõik Riigikogu liikme õigused ja kohustused. Riigikogu liikme volituste taastumisel asendusliikme volitused lõppevad.

VABARIIGI PRESIDENT

Vabariigi President on Eesti riigipea. Riigipeal on piiratud poliitiline võim ja esindusfunktsioon ning ta on vahekohtuniku ehk võimude tasakaalustaja rollis.

Vabariigi President peab olema nii ametialaselt kui ka erakonnapoliitiliselt sõltumatu. Ametisseastumisega lõpevad tema senised volitused ja ülesanded kõigis valitavates ja nimetatavates ametites, ning ta peatab ametisoleku ajaks oma erakondliku kuuluvuse. Ametite puhul ei ole kriteeriumiks tasu saamise või mittesaamise fakt, vaid ametist tulenevad kohustused, sealhulgas ka tulundusühingu juhatuse või nõukogu liikmeks olemine.

Presidendi valimine

Vabariigi Presidendi kandidaadiks võib olla sünnijärgne Eesti kodanik, kes on vähemalt 40 aastat vana. Vabariigi Presidendi valib Riigikogu. Kui ükski kandidaat ei saa vähemalt 68 riigikoguliikme toetust, moodustatakse valimiskogu, kuhu kuuluvad Riigikogu liikmed ja kohaliku omavalitsuse volikogude esindajad. Valimiskogu moodustatakse ainult presidendi valimiseks.

Vabariigi President valitakse ametisse viieks aastaks. Kedagi ei tohi valida Vabariigi Presidendiks rohkem kui kaheks ametiajaks järjestikku.

Presidendi ülesanded

Vabariigi President:

• esindab Eesti Vabariiki rahvusvahelises suhtlemises (jagab seda ülesannet pea- ja välisministriga)

• määrab peaministrikandidaadi ja nimetab ametisse valitsuse liikmed

• nimetab ametisse Eesti diplomaatilised esindajad teistes riikides (nt. saadikud ja suursaadikud) ning võtab vastu Eestisse saadetud diplomaatide volikirjad

• kuulutab välja seadused (või jätab välja kuulutamata)

• teeb Riigikogule ettepanekud kõrgete riigiametnike ametisse nimetamiseks

• annab üle riiklikud autasud

President annab ohvitseridele sõjaväelisi auastmeid, tal on õigus anda süüdimõistetule armu (kergendada karistust).

Seaduse väljakuulutamine

President jälgib, kas Riigikogus vastu võetud seadus on kooskõlas põhiseadusega. Kui president leiab, et kõik on korras, siis kuulutab ta seaduse välja. Ta võib jätta seaduse välja kuulutamata ning saata selle koos põhjendusega uuesti Riigikogule arutada ja otsustada. Kui Riigikogu võtab sama seaduse uuesti muutmata kujul vastu, peab president selle välja kuulutama või pöörduma Riigikohtu poole palvega tunnistada seadus põhiseadusega vastuolus olevaks. Kui Riigikohus leiab, et seadus on põhiseadusega kooskõlas, kuulutab president selle välja.

Tasakaalustava võimalusena on presidendile antud õigus Riigikogu laiali saata ning kuulutada välja erakorralised valimised.

VABARIIGI VALITSUS

Täidesaatev riigivõim kuulub Vabariigi Valitsusele. Valitsus korraldab seaduste täitmist (nt. maksude kogumist, korrakaitset jne.) ning võib seaduse alusel ja seaduste täitmiseks anda välja õigusakte – määrusi ja korraldusi. See tähendab, et valitsus saab määruse või korralduse vastu võtta alles siis, kui seaduses on selgesti öeldud, et ta peab seda tegema.

Vabariigi Valitsuse moodustamine

Vabariigi President esitab Riigikogule peaministri kandidaadi. Kandidaadi valimiseks peab ta enne konsultatsioone Riigikogus olevate erakondadega, et selgitada välja, milline kandidaat võiks saada Riigikogu enamuse toetuse. Riigikogu otsustab, kas anda peaministri kandidaadile volitus moodustada valitsus. Vabariigi Valitsuse nimetab ametisse president 3 päeva jooksul pärast seda, kui Riigikogult valitsuse moodustamiseks volituse saanud peaministrikandidaat on esitanud talle valitsuse koosseisu.

Valitsus astub ametisse ametivande andmisega Riigikogu ees.

Vabariigi Valitsus astub tagasi:

• Riigikogu uue koosseisu kokkuastumisel

• peaministri tagasiastumise või surma korral

• kui Riigikogu avaldab Vabariigi Valitsusele või peaministrile umbusaldust

Vabariigi President vabastab Vabariigi Valitsuse ametist uue valitsuse ametisseastumisel.

Valitsus püsib Riigikogu usaldusel. Riigikogu võib avaldada Vabariigi Valitsusele, peaministrile või ministrile umbusaldust. Kui Riigikogu avaldab umbusaldust peaministrile või valitsusele, peab kogu valitsus tagasi astuma. Umbusaldusavalduse läbiminemiseks peab seda pooldama vähemalt 51 Riigikogu liiget.

Vabariigi Valitsuse kooseis

Vabariigi Valitsusse kuuluvad peaminister ja ministrid. Peaminister esindab Vabariigi Valitsust ja juhib selle tegevust. Peaminister nimetab kaks ministrit, kellel on õigus asendada peaministrit tema äraolekul. Asendamise korra määrab peaminister. Ministrit saab asendada üksnes teine minister.

Ministeeriumi juht on minister. Vabariigi President võib peaministri ettepanekul nimetada ka kuni kaks nn. portfellita (s.t. ministeeriumita) ministrit. Erijuhtum on Siseministeerium, mille juht on küll siseminister, kuid kus regionaalminister juhib Siseministeeriumi struktuuriüksusi, mis tegelevad kohaliku omavalitsuse, regionaalhalduse, regionaalarengu ja perekonnaseisu alaste küsimustega ning kirikute ja kogudustega seotud asjade korraldamisega. Seega laienevad regionaalministrile ministeeriumi juhtiva ministri õigused ja kohustused.

Minister juhib ministeeriumi, korraldab selle valitsemisalasse kuuluvaid küsimusi, annab seaduse alusel ja täitmiseks määrusi ja käskkirju ning täidab muid ülesandeid, mis talle seadusega sätestatud alustel ja korras ette on nähtud.

Vabariigi Valitsuse liikmed ei tohi olla üheski muus riigiametis ega kuuluda tulundusettevõtte juhatusse või nõukogusse.

Valitsuse liikmete ja tegevuse kohta saab infot veebilehelt www.valitsus.ee.

Eestis on järgmised ministeeriumid:

•Haridus- ja Teadusministeerium

•Justiitsministeerium

•Kaitseministeerium

•Keskkonnaministeerium

•Kultuuriministeerium

•Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium

•Põllumajandusministeerium

•Rahandusministeerium

•Siseministeerium

•Sotsiaalministeerium

•Välisministeerium

Valitsusasutused

Valitsusasutused on ministeeriumid, Riigikantselei ja maavalitsused, ametid ja inspektsioonid ning nende kohalikud täidesaatva riigivõimu volitustega asutused. Valitsusasutusteks on ka kaitsevägi ja prokuratuur.

Maakonna tasandil esindab valitsust maavanem. Ühtlasi kontrollib ta kohaliku omavalitsuse üksuste üksikaktide ja teatud haldustoimingute seaduslikkust.

Riigikantselei ja riigisekretär

Vabariigi Valitsuse juures on Riigikantselei, mida juhib riigisekretär. Riigisekretär korraldab Vabariigi Valitsuse tööd ja juhib Riigikantseleid.

Riigisekretäri nimetab ametisse ja vabastab ametist peaminister.

Vabariigi valitsuse tööst

Vastupidiselt Riigikogu istungitele on Vabariigi Valitsuse istungid kinnised (kui valitsus teisiti ei otsusta). Valitsus teeb oma otsused istungil. Nende tegemisele eelneb peaministri või asjaomase ministri ettepanek. Ka valitsuse õigusaktid võetakse vastu istungitel. Valitsuse istungit juhatab peaminister. Otsused tehakse kollektiivselt ja peaministril ei ole ainuõigust valitsuse nimel otsust teha (nagu mõnes teises riigis).

Valitsuse määrused kehtivad, kui nad kannavad peaministri, asjaomase ministri ja riigisekretäri allkirja. Valitsuse ja ministrite määrused on samuti leitavad elektroonilisest Riigi Teatajast aadressil www.riigiteataja.ee.

KOHALIK OMAVALITSUS (KOV)

Kohalikeks omavalitsusüksusteks on vallad ja linnad. Vallad ja linnad otsustavad kohaliku elu küsimuste üle riigi ühtsete seadustega lubatud piirides.

Kehtib põhimõte, et otsused tehakse elanikule nii lähedal kui võimalik ehk nn. rohujuuretasandil. Linnas ja vallas tuntakse kohalikke olusid paremini, ja kohaliku elu küsimuste lahendamine on kohaliku omavalitsuse kõige tähtsam ülesanne. Riik ei tohi siin otsustamist enda kanda võtta.

Kohalik omavalitsus:

• põhineb riigi territooriumi haldusjaotusel

• teostub demokraatlikult moodustatud esindus- ja võimuorganite juhtimisel

• võib teostuda ka rahvaalgatuse või kohaliku elu küsimustes korraldatud rahvaküsitluse kaudu

Kohalik omavalitsus tegutseb järgmistel põhimõtetel:

• otsustab ja korraldab kohaliku elu küsimusi iseseisvalt ja lõplikult

• tagab oma halduspiirkonnas igaühe seaduslikud õigused ja vabadused

• järgib oma ülesannete ja kohustuste täitmisel seadusi

• vastutab oma ülesannete täitmise eest

• selle tegevus on avalik

• osutab avalikke teenuseid võimalikult soodsatel tingimustel

• valla- ja linnaelanikel on õigus selle teostamisest osa võtta

Omavalitsusorganid on:

• linna- või vallavolikogu – kohaliku omavalitsusüksuse esinduskogu, mille valla või linna hääleõiguslikud elanikud vastava seaduse alusel valivad

• linna- või vallavalitsus – täitevorgan, mille volikogu moodustab

Vallavalitsuse juht on vallavanem ning linnavalitsuse juht on linnapea.

Kohalikud valimised

Volikogu valitakse kohaliku omavalitsuse volikogu valimise seaduse alusel üldistel, ühetaolistel ja otsestel valimistel neljaks aastaks. Hääletamine on salajane. Valimised toimuvad oktoobrikuu kolmandal pühapäeval üle kogu riigi korraga.

Kohaliku omavalitsuse volikogu valimistel on hääleõiguslik selle omavalitsuse halduspiirkonnas püsivalt elav isik, kes on vähemalt 18 aastat vana. Neil valimistel saab hääletada ka kodakondsuseta inimene ja mõne teise riigi kodanik, kellel on Eesti pikaajalise elaniku elamisluba või alaline elamisõigus.

Kohalikel valimistel on kandideerimise õigus Eesti kodanikul ja Euroopa Liidu kodanikul, kes on valimispäevaks saanud 18-aastaseks ja kelle püsiv elukoht (s.t. mille aadressiandmed on kantud Eesti rahvastikuregistrisse) asub vastavas vallas või linnas.

Volikogu

Kohaliku omavalitsuse volikogu suurus oleneb omavalitsusüksuse elanike arvust. Volikogu järgmise koosseisu liikmete arvu määrab volikogu oma otsusega. Volikogu liikmeid peab olema paaritu arv (vähemalt seitse). Liikmete arv määratakse rahvastikuregistri andmete põhjal, lähtudes valla- või linnaelanike arvust valimisaasta 1. juuni seisuga.

Volikogu valib vallavanema või linnapea neljaks aastaks. Vallavanem või linnapea esitab volikogule valla- või linnavalitsuse liikmete kandidaadid. Volikogu pädevuses on kinnitada esitatud kandidaadid ametisse. Valitsuse koosseisu võivad kuuluda nii poliitikud kui ka ametnikud. Valitsusliikmed ei tohi olla samal ajal volikogu liikmed.

Volikogu istungid on avalikud, seevastu omavalitsuse istungid tavaliselt kinnised.

Valla- või linnakantseleid juhib valla- või linnasekretär, kelle ülesandeks on valmistada ette omavalitsuse istungi materjalid ning vastutada vastuvõetud õigusaktide õiguspärasuse eest.

Eelarve

Kohaliku omavalitsuse eelarve on iseseisev. Eelarveraha saadakse üksikisiku tulumaksust ja maamaksust ning riigieelarvest. Iga-aastases riigieelarves on ette nähtud toetus nõrgema tulubaasiga kohalikele omavalitsustele (tasandusfond ja toetusfond). Tasandusfondi eesmärk on ühtlustada nende võimalusi avalike teenuste osutamisel. Toetusfond toetab kohalikke omavalitsusi ülesannete täitmisel. Toetust antakse üldistel alustel taotlusi kogumata.

Valla- või linnavolikogu võib kehtestada kohalikke makse ja panna peale koormisi.

KOV ülesanded

Linn või vald korraldab oma halduspiirkonnas:

• sotsiaalabi ja – teenuseid

• vanurite hoolekannet

• noorsootööd

• elamu- ja kommunaalmajandust

• veevarustust ja kanalisatsiooni

• heakorda

• jäätmehooldust

• ruumilist planeerimist

• valla- või linnasisest ühistransporti

• valla teede ja linnatänavate korrashoidu jms.

Omavalitsusüksuse ülesandeks on korraldada tema omanduses olevate koolieelsete lasteasutuste, põhikoolide, gümnaasiumide ja huvikoolide, raamatukogude, rahvamajade, muuseumide, spordibaaside, turva- ja hooldekodude, tervishoiuasutuste ning teiste kohalike asutuste ülalpidamist. Seadus võib siin ette näha ka teatud kulude katmist riigieelarvest või muudest allikatest.

Lisaks otsustab ja korraldab omavalitsusüksus kohaliku elu küsimusi, mis on talle pandud teiste seadustega või mis pole seadusega antud kellegi teise otsustada ja korraldada.

KOV pädevus

Volikogul ja omavalitsusel on õigus anda üldaktidena määrusi.

• Volikogu võtab üksikaktidena vastu otsuseid, omavalitsus annab korraldusi.

• Volikogu ja omavalitsuse õigusaktid kehtivad selle omavalitsusüksuse

halduspiirkonnas.

Seaduse alusel kuuluvad KOV volikogu ainupädevusse:

• valla- või linnaeelarve koostamine ja vastuvõtmine

• otsustamine maksude kehtestamise, laenude võtmise ja munitsipaalvaraga seotud küsimuste üle

• valla või linna põhimääruse ning arengukava koostamine ja vastuvõtmine

• otsustamine selle valla või linna piiride muutmise ning linnaosa või osavalla moodustamise üle

• valla- või linnavolikogu esimehe ning valla- või linnapea valimine ja ametist vabastamine

• teenistujate palgaastmete ja palgamäärade kehtestamine

• volikogu komisjonide moodustamine ja likvideerimine

KOHUS

Kohtuvõimu teostab ja lõplikult mõistab õigust ainult kohus. Teatud liiki asjades täidavad õigusemõistmise funktsiooni ka muud asutused. Näiteks väärteomenetluses, mille eest võib karistada rahatrahviga, on otsuse tegemise õigus riigi või KOV ametnikul. Individuaalsete töövaidluste lahendamiseks on loodud töövaidluskomisjonid ja intellektuaalse omandiga seotud vaidluste lahendamiseks tööstusomandi apellatsioonikomisjon. Need on õigusemõistmise funktsioone täitvad haldusorganid, mis ei kuulu kohtusüsteemi. Riikliku kohtusüsteemi osaks pole ka kutseühenduste aukohtud.

Nii Eesti kodanikel kui ka mittekodanikel on õigus pöörduda kohtusse, kui rikutakse nende õigusi või vabadusi, või on vaja lahendada vaidlus teise inimese või asutusega. Kohtus võib vaidlustada ka ametniku otsuse.

Kohus on oma tegevuses sõltumatu ja mõistab õigust kooskõlas põhiseaduse ja seadustega. Kohtuvõim on teistest võimudest ja nende mõjusfäärist eraldatud. Õiguste ja vabaduste tagamiseks on oluline, et otsust langetades ei kuuletuks kohtunik täidesaatva võimu ja üksikisiku tahtele, vaid seadusele, mida kohaldatakse kõigi kodanike suhtes ühteviisi.

Kohtusüsteem

Eesti kohtusüsteem on kolmeastmeline. Selle moodustavad:

• maakohtud ning halduskohtud

• ringkonnakohtud

• Riigikohus

Kõik kohtuasjad algavad esimese astme kohtust. Menetlusosalisel on võimalik kaevata kõrgemale kohtule kaks korda: esimese astme kohtu otsuse peale ringkonnakohtule ja teise astme kohtu otsuse peale Riigikohtule.

Maakohus on esimese astme kohus, mis arutab tsiviil-, kuriteo- ja väärteoasju.

Halduskohus on esimese astme kohus, mille pädevuses on avalik-õiguslikud vaidlused (nt. inimese ja riigi või inimese ja kohaliku omavalitsuse vahel).

Ringkonnakohus on teise astme kohus, mis üksnes vaatab läbi esimese astme kohtu lahendeid.

Riigikohus on riigi kõrgeim kohus, kes vaatab kohtulahendeid läbi kassatsiooni korras. Riigikohtu pädevuses on ka põhiseaduslik järelevalve.

Erakorraliste kohtute moodustamine on keelatud.

Riigikohtu esimeest ja liikmeid saab kriminaalvastutusele võtta ainult õiguskantsleri ettepanekul ja Riigikogu koosseisu enamuse nõusolekul.

Kohtute juures tegutsevad ka kinnistusosakonnad, registriosakonnad ja kriminaalhooldusosakonnad. Kinnistusosakonnad peavad kinnistusraamatut ja abieluvararegistrit, registriosakonnad äriregistrit, mittetulundusühingute registrit, kommertspandiregistrit ja laevakinnistusraamatut. Kriminaalhooldusosakondade ülesandeks on kriminaalhooldusele jäetud isikute järelevalve ning endiste kinnipeetute ühiskonda tagasipöördumise soodustamine.

Kohtunikud

Selleks, et kohus saaks olla sõltumatu, nimetatakse kohtunikud ametisse kogu eluks. Erinevalt teistest riigiametnikest ei allu kohtunik teda ametisse nimetanud isikule ega kõrgemalseisvale kohtule. Kohtunikku saab tema ametisoleku ajal kriminaalvastutusele võtta ainult Riigikohtu ettepanekul ja Vabariigi Presidendi nõusolekul. Kohtunikku saab ametist tagandada üksnes kohtuotsusega.

Kohtunikud ei tohi peale seaduses ettenähtud juhtude olla üheski muus valitavas ega nimetatavas ametis, nad ei saa olla asutajaks ega kuuluda mis tahes juhtorganitesse. Kohtunik ei või töötada väljaspool õigusemõistmist mujal kui pedagoogilisel alal või uurimistööl.

Euroopa Kohus

Euroopa Kohtu ülesanne on tagada, et Euroopa Liidu õigusakte mõistetaks ja rakendataks ühtmoodi kõikides liikmesriikides. Nii näiteks võivad Eesti kohtud küsida Euroopa Kohtult selgitust, kas Eesti seadused on Euroopa Liidu õigusaktidega kooskõlas. Iga isik võib pöörduda Euroopa Kohtusse, et kontrollida, kas liikmesriik on täitnud Euroopa Liidu õigusakte, samuti taotleda Euroopa Liidu mõne institutsiooni õigusakti tühistamist. Euroopa Kohus asub Luxembourgi linnas.

Euroopa Inimõiguste Kohus

Euroopa Inimõiguste Kohus on Euroopa Nõukogu inimõiguste kaitse asutus. Kohus lähtub oma tegevuses Inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsioonist. Kohtule saab esitada kaebusi ainult inimõiguste konventsiooniga ühinenud riikide peale. Enne kui pöörduda Euroopa Inimõiguste Kohtusse, peab kaebus olema läbinud kõik Eesti kohtuastmed, ning pöörduja peab olema ammendanud kõik võimalused ennast Eestis kaitsta. Euroopa Inimõiguste Kohus asub Strasbourgis.

ÕIGUSKANTSLER

Õiguskantsleri institutsioon loodi 1938. aastal jõustunud põhiseadusega. Põhiseaduse kohaselt on õiguskantsler ainuisikuline ja sõltumatu põhiseaduslik institutsioon, mis ei ole seadusandliku, täidesaatva ega kohtuvõimu osa, ta ei ole ka poliitiline ega õiguskaitseasutus. Õiguskantsleri ülesanne on seista hea selle eest, et Eesti riigis kehtivad seadused oleksid kooskõlas põhiseadusega ning et siinsete inimeste põhiõigused ja vabadused oleksid kaitstud. Alates 2011. aasta 19. märtsist täidab õiguskantsler ka lasteombudsmani ülesandeid (lisainfo: www.lasteombudsman.ee).

Õiguskantsleri nimetab 7 aastaks ametisse Riigikogu Vabariigi Presidendi ettepanekul. Kord aastas esitab õiguskantsler Riigikogule oma aasta tegevuse ülevaate.

Õiguskantslerit saab ametist tagandada üksnes kohtuotsusega.

Õiguskantsleri poole pöördumiseks ei pea olema õigusteadmisi ning pöördumine on kõigile tasuta. Õiguskantslerile saab avalduse esitada posti teel, e-postiga aadressil info@oiguskantsler.ee, kodulehe www.oiguskantsler.ee kaudu või kantseleis kohapeal. Õiguskantsleri poole võib pöörduda ka suuliselt, tulles õiguskantsleri või tema nõunike vastuvõtule õiguskantsleri kantseleisse. Õiguskantsleri kantselei asub Tallinnas Kohtu tänaval.

RIIGIKONTROLL

Riigikontroll on Eesti maksumaksja huvides tegutsev sõltumatu asutus, kelle ülesandeks on uurida, kuidas riik ja kohalikud omavalitsused on maksumaksja raha kulutanud ning mida selle eest pakkunud. Riigikontrolli ei huvita mitte ainult formaalne seadustele vastavus, vaid samavõrra ka see, kas valitsuse tegevus on piisav, et tagada raha sihipärane ja otstarbekas kasutamine, ning kas aruanded annavad kulutamisest ja selle tulemuslikkusest adekvaatse pildi.

Riigikontrolli soovituste abil saavad Riigikogu ja valitsus riigi toimimist parandada ning maksumaksja raha vastutustundlikumalt kasutada.

Riigikontrolli sõltumatust kaitsevad põhiseadus ja riigikontrolli seadus. Riigikontroll otsustab ise, mida, millal ja kuidas auditeerida. Riigikontrolli enda tegevust auditeerib igal aastal Riigikogu määratud audiitor. Riigikontrolli juhib riigikontrolör, kelle nimetab ametisse Riigikogu presidendi ettepanekul. Riigikontrolöri ametiaeg on viis aastat. Riigikontrolli auditiaruanded on kättesaadavad koduleheküljelt www.riigikontroll.ee.

E-RIIK

Eesti riik on maailmas tuntud uudsete infotehnoloogiliste lahenduste poolest. Just seepärast on Eestit iseloomustatud ka kui e-riiki.

Kõikidel Eestis püsivalt viibivatel vähemalt 15-aastastel Eesti kodanikel peab olema isikutunnistus ehk ID-kaart Sellega saab ka digitaalselt allkirja anda ja tehinguid sooritada. Vajalikud on ID-kaardi lugeja, PIN-koodid ning spetsiaalne tarkvara “DigiDoc klient”, mille saab tasuta aadressilt http://installer.id.ee/. Digitaalne allkiri kehtib samamoodi nagu käsitsi kirjutatud allkiri. ID-kaardi ja interneti abil on elanikul riigi ja kohalike omavalitsustega lihtne suhelda.

ID-kaardiga on võimalik valida Riigikogu, Euroopa Parlamenti ja kohalikku omavalitsust ning osaleda rahvahääletusel. ID-kaardiga saab isik kaasa @eesti.ee meiliaadressi.

Riigiportaali www.eesti.ee kaudu on inimestel võimalik suhelda riigiasutustega elektroonselt. See on turvaline veebikeskkond, mis pakub mitmesuguseid e-lahendusi. Eesti elanik saab riigiportaali vahendusel korraldada palju selliseid asju, milleks tal varem tuli kohale sõita, pabereid täita ning rohkesti aega kulutada.

Riigiportaalis www.eesti.ee saab registreerida lapse sündi, vaadata kogumispensioni andmeid, panna ennast kirja eesti keele tasemeeksamile jne.

Tugevas kodanikuühiskonnas võivad elanikud avalike asjade arutamisel ning otsustamisel kaasa rääkida. Eestis on selleks loodud veebikeskkond www.osale.ee. Selle vahendusel saavad kodanikuühendused ja kõik elanikud öelda oma arvamuse ühiskonnale olulistes küsimustes.

Osalusveebis www.osale.ee on igal inimesel võimalik esitada valitsusele ettepanekuid, koguda allkirju kodanikualgatuse toetuseks, avaldada arvamust valitsuse eelnõude kohta.

Eesti valitsus kasutab alates 2000. aastast oma istungite infosüsteemi. Sülearvutitest, eritarkvarast jm. koosnev süsteem lubab valitsuse istungite ettevalmistamise, toimumise ja protokollimise korraldada elektrooniliselt, s.t. paberivabalt.

2. Õigused, kohustused, vabadused ja piirangud

ÕIGUSED

Inimõigused

Inim- ehk põhiõigused, – vabadused ja – kohustused on kõikidel Eestis viibivatel inimestel ega sõltu nende kodakondsusest, rassist, soost, rahvusest või muudest asjaoludest. Need õigused, vabadused ja kohustused on ka Eestis elavatel välismaalastel ning ajutiselt Eestis viibivatel inimestel. Inimõigused arenevad nagu ühiskonnad ja riigidki, seega tuleb neid käsitleda kooskõlas maailmas toimuvate arengutega.

Üldtunnustatud inimõigused on sätestatud rahvusvahelistes inimõiguslepingutes, näiteks Inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsioonis.

Põhiseaduslikud õigused, vabadused ja kohustused

Siin elavate Eesti ja välisriikide kodanike ning kodakondsuseta isikute jaoks kehtivad olulised õigused on üles loetud Eesti Vabariigi põhiseaduses.

Kodanikuõigused

Teatud õigused on põhiseaduse kohaselt antud ainult Eesti kodanikele. Paljud neist on poliitilised, võimaldades kodanikul osaleda riigivalitsemises. Tähtsaim Eesti kodaniku õigus on õigus hääletada Riigikogu valimistel ja rahvahääletustel.

Ka Riigikogusse kandideerida saavad ainult Eesti kodanikud, sest nemad vastutavad põhiseadusliku korra ja Eesti riikluse säilimise eest. Nii saavad Riigikogu ja valitsuse kaudu võimu teostada ainult ennast riigiga sidunud inimesed.

Eesti kodanikul on alati õigus tulla Eestisse elama. Eesti kodanikku ei tohi Eestist välja saata. Valitsus võib anda teisele riigile välja Eesti kodaniku, keda kahtlustatakse kuriteos, kui nii näevad ette riikidevahelised lepingud.

Eesti riik kaitseb oma kodanike õigusi välisriikides. Kui kodanik on välismaal hätta sattunud, aitab Eesti saatkond tal Eestisse tagasi pöörduda: uut reisidokumenti vormistada, kojusõidupiletit hankida, arstiabi korraldada jne.

Põhiseadus näeb ette, et üldjuhul on üksnes Eesti kodanikel õigus töötada riigi- ja KOV ametnikuna. On teatud erandeid, näiteks lubab avaliku teenistuse seadus ametnikuna teenistusse võtta EL liikmesriigi kodaniku. Ametikohtade puhul, mis eeldavad suurt vastutust, tihedat sidet ja solidaarsust Eesti riigiga, on eriseadustega kehtestatud kodakondsuse nõue. Näiteks võib kohtuniku, politseiniku, kaitseväe ametniku ja diplomaadina töötada üksnes Eesti kodanik.

On ka rahvusliku iseloomuga põhiseaduslikke õigusi:

• iga eestlase (sõltumata kodakondsusest) õigus asuda Eestisse

• igaühe õigus saada eestikeelset haridust

• vähemusrahvuste õigus luua kultuuromavalitsusi

• igaühe õigus pöörduda riigiasutuste, omavalitsuste ja ametiisikute poole ning saada vastuseid eesti keeles

• riigiasutuste ja omavalitsuste asjaajamiskeel on eesti keel

Välismaalaste ja mittekodanike õigused

Välismaalastel ja kodakondsuseta isikutel on õigus vabalt valida tegevusala, elukutset ja töökohta, kuuluda äriühingusse, valida kohalikku omavalitsust. Piiratud on mõned vara liigid (nt. osta maad piiriäärsetes valdades ja väikesaartel). Kõigil Eestis elavatel inimestel on õigus riigi abile vanaduses, töövõimetuna, ja toitjakaotusest tingitud ainelise puuduse korral. Välismaalane on Eestis viibides kohustatud järgima Eesti põhiseaduslikku korda ja seadusi.

Igaüheõigus

Õigusi ja kohustusi, mis seonduvad ümbritseva looduskeskkonnaga, nimetatakse igaühe- (v. igamehe) õiguseks. Maa omandivormist sõltumata on looduses ja kultuurmaastikul kõikjal lubatud liikuda jalgsi, jalgrattal, paadiga või ratsa – tingimusel, et ei tekitata kahju loodusele ega maaomanikule. Tähistamata eramaal võib liikuda päikesetõusust päikeseloojakuni. Kallasrajal, avalikul veekogul ja avalikul teel aga vabalt nii päeval kui ka öösel. (Põhjalikumalt vaata 8. vihikust.)

KOHUSTUSED

Lisaks õigustele on ka kohustused:

• Kodaniku kohus on olla ustav põhiseaduslikule korrale ja kaitsta Eesti iseseisvust. Meessoost Eesti kodanik on kaitseväekohuslane 18. kuni 60. eluaastani.

• Igaüks on kohustatud säästma loodust ja keskkonda ning hüvitama sellele tekitatud kahju.

• Kooliealistel lastel on õppimine seaduses määratud ulatuses kohustuslik.

• Igaüks on kohustatud tasuma seadusega sätestatud riiklikke makse, lõive, trahve ja koormisi.

• Igaüks on kohustatud tasuma omavalitsuste poolt seaduse alusel kehtestatud makse ning täitma samas korras kehtestatud koormisi.

Osa kohustusi kaasneb vastava õigusega. Vanematel on õigus ja kohustus kasvatada oma lapsi ja nende eest hoolitseda. Perekond on kohustatud hoolitsema oma abivajavate liikmete (nt. eakate vanavanemate) eest. Täisealine laps on kohustatud ülal pidama abivajavat töövõimetut vanemat (v.a. juhul, kui tollelt on vanemlikud õigused ära võetud). Kohustusest kõrvalehoidmise korral võib kohus välja mõista elatusraha.

Abikaasadel on võrdsed õigused ja kohustused. Laste käekäigu eest vastutab ka pere juurest lahkunud vanem. Tal on õigus lastega kohtuda ja nendega koos aega veeta. Tal on kohustus toetada laste ülalpidamist, õpinguid ja hobidega tegelemist.

SEADUSLOOME

Põhiseaduse ülimuslikkus

Kõige tähtsam seadus Eestis on põhiseadus. Selles on kirjas üldised põhimõtted, mitte konkreetsed juhised. Põhiseadus määrab, millised on riigivõimu ja üksikisiku põhilised suhted, riigikorraldus, riigivõimu ja KOV suhted ning õigusloome. Teised seadused täiendavad põhiseadust ning ei tohi olla sellega vastuolus. Põhiseadusega ei ole lubatud Eesti riiki muuta mõne teise riigi osaks. Iseseisvus ja sõltumatus ei aegu kunagi – põhiseaduse järgi kestab Eesti riik igavesti. Seda põhimõtet saab muuta ainult rahvas ja selleks tuleb korraldada põhiseaduse muutmise rahvahääletus.

Põhiseaduse kohaselt kuulub Riigikogule seadusandlik võim ning tema ainupädevuses on välja anda seadusi. (Seadusloome ja põhiseaduslike institutsioonide kohta vaata ka 1. vihikust.)

Selleks, et inimesed saaksid seadusi täita, peavad need olema avalikud ning kättesaadavad. Kõik nad peavad olema avaldatud elektroonilises Riigi Teatajas. Paljudest seadustest on sealsamas olemas ka tõlge teistesse keeltesse (vajutada nupule “Tõlked”).

Seaduste vastuvõtmise korra Riigikogus sätestab Riigikogu kodu- ja töökorra seadus. Seaduste vastuvõtmist rahvahääletusel reguleerib rahvahääletuse seadus. Põhiseaduse muutmist reguleerib Eesti Vabariigi põhiseadus.

Seaduseelnõu esitamine

Seaduse algatamise õigus on:

• Riigikogu liikmel

• Riigikogu fraktsioonil

• Riigikogu komisjonil

• Vabariigi Valitsusel

• Vabariigi Presidendil põhiseaduse muutmiseks

Enamiku seaduseelnõudest esitab valitsus. Tavaliselt arutatakse neid kolmel lugemisel, kuid seadus võidakse vastu võtta ka ainult kahe lugemisega. Enamasti piisab seaduse vastuvõtmiseks poolthäälte enamusest. Põhiseaduse paragrahvis 104 on ära toodud eriti oluliste seaduste nimekiri, mille vastuvõtmiseks on vaja vähemalt 51 poolthäält (nt. kodakondsuse seadus, valimiste seadused).

Seaduseelnõust seaduse vastuvõtmiseni

Seaduseelnõu esitamise eeltöö käigus tehakse selgeks, miks sellist seadust vaja on, mis on selle reguleerimisala ja mõju, kirjutatakse esialgne tekst ning seletuskiri. Algatatav eelnõu koos seletuskirja ja muude lisadega esitatakse arvamuse avaldamiseks sidusrühmadele ja kooskõlastamiseks ministeeriumitele. Seejärel esitatakse seaduseelnõu Riigikogule menetlemiseks.

Esimene lugemine tähendab eelnõu tutvustamist ja üldpõhimõtete arutamist. Seejärel otsustatakse, kas saata eelnõu teisele lugemisele või arvata menetlusest välja.

Teisel lugemisel kuulatakse ära eelnõu algataja ettekanne ja juhtivkomisjoni kaasettekanne. Neis selgitatakse kahe lugemise vahel eelnõuga tehtud tööd. Järgnevad Riigikogu liikmete, fraktsioonide ja komisjonide esindajate sõnavõtud, seejärel muudatusettepanekute hääletamine ja viimaks lõpphääletus, mispuhul hääletatakse eelnõu tervikuna.

Kolmanda lugemise ajal tohib eelnõu kohta sõna võtta üksnes fraktsiooni või komisjoni selleks volitatud esindaja. Eelnõu algatajal on õigus võtta see tagasi igal menetlemise etapil, et vältida sellise eelnõu vastuvõtmist, millesse tehtud muudatustega ta ei nõustu.

Kui Riigikogu koosseisu volitused lõpevad, langevad menetlusest välja kõik eelnõud, mida ei jõutud lõpuni menetleda.

Riigikogul on õigus panna seaduseelnõu rahvahääletusele. Selle otsus tehakse osalenute häälteenamusega (nende arv pole oluline). Vabariigi President peab vastuvõetud seaduse välja kuulutama. Kui eelnõu jääb rahvahääletusel poolthäälte enamuseta, kuulutab Vabariigi President välja Riigikogu erakorralised valimised.

Seaduse jõustumine

Vabariigi President kuulutab seaduse välja, misjärel see avaldatakse Riigi Teatajas (https://www.riigiteataja.ee/). Riigikogus vastuvõetud seaduse võib president jätta ka välja kuulutamata ning saata tagasi uueks arutamiseks ja otsustamiseks. Kui Riigikogu võtab sama seaduse muutmata kujul uuesti vastu, kuulutab president seaduse välja või taotleb Riigikohtult selle põhiseaduslikkuse kontrollimist. Kui Riigikohus tuvastab vastuolu põhiseadusega, jääb seadus jõustumata. Kui Riigikohus leiab, et vastuolu ei ole, siis peab president seaduse välja kuulutama. Seadus jõustub kümnendal päeval pärast Riigi Teatajas avaldamist, kui pole sätestatud teist tähtaega.

Riigieelarve seadus

Riigikogu võtab iga aasta kohta seadusena vastu riigi kõigi tulude ja kulude eelarve. Eelarve võetakse vastu poolthäälte enamusega ning jõustub eelarveaasta algusest. Riigiasutused tohivad teha kulutusi vastavalt riigieelarvele. Kui Riigikogu ei ole eelarvet vastu võtnud kahe kuu jooksul pärast eelarveaasta algust, kuulutab Vabariigi President välja Riigikogu erakorralised valimised.

ERAKONNAD

Erakond

Eesti parteisid nimetatakse tavaliselt erakondadeks. Nendega seonduvat reguleerib erakonnaseadus. Neile laieneb ka mittetulundusühingute seadus.

Erakond on Eesti kodanike vabatahtlik seaduslikult registreeritud poliitiline ühendus, mille eesmärgiks on väljendada oma liikmete ja toetajaskonna poliitilisi huve ning teostada võimu. Erakonna tegevuse aluseks on põhikiri, tema poliitilise tegevuse aluseks programm.

Erakonna struktuuriüksusi moodustatakse territoriaalsuse põhimõttel. Neid ei või luua asutustes, ettevõtetes ega organisatsioonides.

Eestis asutatud, registreeritud ja tegutsevate erakondade juhtorganid ning struktuuriüksused peavad asuma Eesti Vabariigi jurisdiktsiooni all oleval territooriumil. Struktuuriüksus võib asuda välisriigis juhul, kui see ei ole vastuolus selle riigi seadustega. Eesti Vabariigi jurisdiktsiooni all oleval territooriumil on keelatud teise riigi erakonna või muu poliitilise ühenduse või nende struktuuriüksuste moodustamine ja tegutsemine.

Keelatud on erakonnad, kelle eesmärgid või tegevus on suunatud Eesti põhiseadusliku korra või territoriaalse terviklikkuse vägivaldsele muutmisele või on muul viisil vastuolus kriminaalseadusega.

Erakonna liikmed

Erakonna liikmeks võib olla vähemalt 18-aastane teovõimeline Eesti kodanik või EL kodanik, kes elab püsivalt Eestis.

Üheaegselt võib kuuluda ainult ühte Eestis registreeritud erakonda. Erakonna asutamiseks peab olema vähemalt 1000 liiget. Kui liikmete arv langeb alla 1000, võib algatada selle sundlõpetamise. Erakonnaliikmete nimekiri peab olema avalik.

Erakonna liikmeks ei või olla:

• õiguskantsler ja tema nõunikud

• riigikontrolör ja Riigikontrolli peakontrolör

• kohtunik

• prokurör

• politseiametnik

• tegevteenistuses olev kaitseväelane

Vabariigi President peatab ametisoleku ajaks oma erakondliku kuuluvuse. Erakonnal ei või olla kollektiivliikmeid.

Erakonna tegevuse rahastamine ja selle kontroll

Eestis nagu paljudes teisteski riikides toetatakse erakondi riigieelarvest, et tagada nende sõltumatus ja hoida ära rahaline mõjutamine. Toetuse suurus on võrdeline kohtade arvuga Riigikogus. Vähest toetust saavad ka Riigikogu valimisel osalenud erakonnad, kes ei ületanud valimiskünnist, kuid kogusid vähemalt 1 % häältest. Erakond on kohustatud tagama oma tulude ja kulude seaduslikkuse ja läbipaistvuse.

Erakonna tuluallikateks võivad olla üksnes:

• erakonna põhikirja alusel kehtestatud liikmemaksud

• riigieelarvest makstavad eraldised

• seaduses sätestatud tingimustel tehtud annetused

• tehingud erakonna varaga

Pärast valimisi peavad neil osalenud erakonnad ja üksikkandidaadid esitama valimiskulude aruande. Peale selle esitavad erakonnad majandusaasta aruande, nii nagu teisedki mittetulundusühingud.

Annetus

Erakonnad võivad vastu võtta ainult eraisikute isiklikust varast tehtud annetusi, muud annetused on keelatud. Vabatahtlikku tööd ei loeta annetuste hulka. Keelatud annetuse peab erakond kas tagastama või kandma riigituludesse. Eelkõige on keelatud anonüümne annetus ja juriidilise isiku annetus.

VALIMISED

Eestis toimuvate valimiste liigid:

• Riigikogu

• kohaliku omavalitsuse

• presidendi

• Euroopa Parlamendi

• rahvahääletus

Hääleõiguseta isikud

Valimistel ei saa kandideerida ega oma hääleõigust isik, kes:

• on kohtus teovõimetuks tunnistatud

• on kuriteos süüdi mõistetud ja kannab vanglakaristust

Igale valimisele on oma seadus:

•Riigikogu valimise seadus

•kohaliku omavalitsuse volikogu valimise seadus

•Vabariigi Presidendi valimise seadus

•Euroopa Parlamendi valimise seadus

•rahvahääletuse seadus

Riigikogu valimised

Riigikogu valitakse neljaks aastaks, valimised toimuvad märtsikuu esimesel pühapäeval. Riigikogusse võib kandideerida Eesti kodanik, kes on kandidaatide registreerimise viimaseks päevaks saanud 21-aastaseks, kuid mitte tegevväelane.

Kandideerida võivad erakonnad ja üksikkandidaadid, valimisliidud pole lubatud. Erakond peab esinema oma nime all. Hääletada saab vaid oma valimisringkonna kandidaatide poolt. Pärast valimistulemuste kindlakstegemist toimub nimekirjade sees hääle edasikandumine, kuid kandidaate häältearvu alusel ümber ei reastata. Seega on eelisseisundis üleriigiliste nimekirjade eesotsas olijad.

Valida võivad valimispäevaks 18-aastaseks saanud Eesti kodanikud ning Eesti rahvastikuregistris olevad EL kodanikud.

Kohalikud valimised

Kohalikud omavalitsused valitakse neljaks aastaks. Valimised toimuvad oktoobrikuu kolmandal pühapäeval.

KOV volikogusse võib kandideerida iga hääleõiguslik Eesti ja EL kodanik, kelle püsiv elukoht asub hiljemalt valimisaasta 1. augustil vastavas vallas või linnas, kuid mitte tegevväelane. KOV volikogu valimistel võivad kandideerida ka valimisliidud. Nimekirja sees kandidaate ümber ei reastata.

Hääletamisõigus on Eesti ja EL kodanikul, kes on valimispäevaks saanud 18-aastaseks ja kelle elukoht Eesti rahvastikuregistri andmetel asub vastavas vallas või linnas.

Presidendivalimised

Presidendi valib Riigikogu, või kui ta Riigikogus valituks ei osutu, siis valimiskogu

(vt. 1. vihik). President peab olema vähemalt 40-aastane sünnipärane Eesti kodanik.

Euroopa Parlamendi valimised

Parlament valitakse viieks aastaks. Euroopa Parlamendi valimistel on ainult üks üle-Eestiline valimisringkond.

Euroopa Parlamendi valimistel võib kandideerida valimiste päevaks vähemalt 21-aastaseks saanud hääleõiguslik Eesti kodanik ja Eesti rahvastikuregistrisse kantud EL kodanik. Hääletamisõigus on valimiste päevaks 18-aastaseks saanud Eesti kodanikul, ja EL kodanikul, kelle elukoha aadressiandmed on kantud rahvastikuregistrisse, ning kellelt tema päritoluriigis ei ole hääletamisõigust ära võetud.

Rahvahääletus

Rahvahääletusest võib osa võtta Eesti kodanik, kes on rahvahääletuse päevaks saanud 18-aastaseks.

Valimiskomisjonid

Riigikogu valimisi korraldavad järgmised valimiskomisjonid:

• Vabariigi Valimiskomisjon

• maakonna valimiskomisjonid

• jaoskonnakomisjonid

• elektroonilise hääletamise komisjon

Valimistel kandideerimine

Seadusega on sätestatud, et teatud ametites olev isik ei või samaaegselt olla Riigikogu või volikogu liikmeks. See ei takista teda kandideerimast, kuid valituks osutumisel tuleb tal otsustada, kas jätkata senises ametis või asuda täitma saadikuülesandeid. Samuti ei või ühekorraga olla Riigikogu ja kohaliku volikogu liige.

Valimistel kandideerimiseks tuleb tasuda kautsjon ning esitada valimiskomisjonile nõutavad dokumendid. Üksikkandidaadile makstakse kautsjon tagasi juhul, kui ta osutub valituks või saab valimisringkonnas hääli vähemalt poole lihtkvoodi ulatuses; erakonnale, kui selle kandidaadid kogusid üleriigiliselt kokku vähemalt 5 % häältest. Aktiivse agitatsiooni ajal (s.t. alates kandidaatide registreerimise viimasest päevast) on poliitiline välireklaam keelatud.

Valimisringkonnad

Riigikogu valimistel on Eesti jaotatud 12 valimisringkonnaks, mille piirid ühtivad maakonnapiiridega (üks ringkond võib koosneda ka mitmest maakonnast; Tallinnas on valimisringkondi kolm). Ringkonnad jagunevad valimisjaoskondadeks.

Erakonnad seavad kandidaadid üles ringkonniti ja esitavad ka üleriigilise nimekirja. Üksikkandidaat saab end üles seada vaid ühes valimisringkonnas.

Valimisjaoskonnad on alalised. Riigikogu, KOV volikogu ja Euroopa Parlamendi valimistel ning rahvahääletusel toimub hääletamine samades valimisjaoskondades, kui valla- või linnavalitsus ei määra teisiti.

Hääletamine eelvalimistel

Valimistele eelneval nädalal korraldatakse eelvalimised, mil saab hääletada nii elukohajärgses jaoskonnas kui ka väljaspool seda, samuti elektrooniliselt veebilehe www.valimised.ee kaudu. Elektrooniliselt tehtud valikut saab eelhääletamise vältel uue elektroonilise hääle või pabersedeliga muuta. E-hääletus on Riigikogu ja KOV valimistel ühesugune.

Valijate arvestus

Hiljemalt 20. päeval enne valimisi saadetakse inimese rahvastikuregistri-järgsesse elukohta valijakaart. Kui seda ei ole tulnud, võib pöörduda avaldusega valla- või linnasekretäri poole selgituse saamiseks või vigade parandamiseks. Looduse säästmiseks võib valida elektroonilise valijakaardi, mis saadetakse ametlikule e-posti aadressile (eesnimi.perenimi@eesti.ee). Valijate arvestust peetakse rahvastikuregistris. Oma andmeid saab kontrollida päringuga portaalist www.eesti.ee.

Hääletamine valimispäeval

Valija hääletab valimisjaoskonnas, mille valijate nimekirja ta elukohajärgselt on kantud. Välisriigis elavate või ajutiselt viibivate valijate hääletamist korraldavad Eesti välisesindused. Kui valija terviseseisundi vm. mõjuva põhjuse tõttu ei saa hääletada hääletusruumis, võib ta taotleda kodus hääletamist. Hääletama minnes tuleb võtta kaasa pildiga isikuttõendav dokument, milleks võib olla:

• isikutunnistus (ID-kaart)

• Eesti kodaniku pass

• diplomaatiline pass

• meremehe teenistusraamat

• juhiluba

• pensionitunnistus

• elamisloa kaart (ID-kaardi analoog mitte-EL välismaalastele )

• välismaalase pass (KOV volikogu valimistel)

Dokumendi esitamisel antakse valijale allkirja vastu hääletussedel. Hääletamine toimub hääletuskabiinis.

• Valimistel tuleb kirjutada sedelile selle kandidaadi number, keda valija toetab.

• Rahvahääletusel tuleb teha märge emba-kumba sedelil olevasse vastuselahtrisse (“jah” või “ei”).

• Hääletuskasti juures seisev valimisjaoskonna töötaja tembeldab sedeli. Pärast seda laseb valija sedeli hääletuskasti.

• Parandatud või mitteloetava numbriga hääletussedel on kehtetu.

Infot erakondade ja kandidaatide kohta tuleks hankida juba enne valima minekut, sest valimispäeval on valimisagitatsioon kõikjal keelatud.

Täpsemat infot valimiste ja rahvahääletuse korraldamise ning hääletus- ja valimistulemuste kohta leiab Vabariigi Valimiskomisjoni või Riigikogu veebilehelt. Seal on võimalik tutvuda ka valimiste ja rahvahääletuse korraldust reguleerivate õigusaktidega ning tulemuste kindlakstegemise arvutuskäiguga.

ÕIGUS

Õigusabi pakuvad mitmed vabakutselise ameti esindajad (sh. notarid ja kohtutäiturid), õigus- ja advokaadibürood ning ka riik.

Notar

on sõltumatu vaba elukutse esindaja, kes täidab talle riigi poolt seadusega antud avalikku funktsiooni. Notareid nimetab ametisse ja määrab nende arvu justiitsminister. Notari amet on eluaegne. Notarite kohti täidab konkursi alusel Justiitsministeerium, kes ühtlasi valvab notarite tegevuse üle. Notar peab olema EL kodanik ning oskama eesti keelt vähemalt tasemel A2. Ta kaitseb võrdselt mõlema poole huve ja jälgib, et tehing oleks tasakaalus. Notari ameti ja Notarite Koja staatust reguleerib notariaadiseadus.

Notarite ametitoimingute hulka kuuluvad üldjoontes

• notariaalne tõendamine

• notariaalne kinnitamine

• pärimisasjade menetlemine

Tehingute tõendamiseks on näiteks kinnistu omandamise või võõrandamise leping, äriühingute asutamisleping, ühinemis- ja jagunemisleping, osaühingu osa võõrandamise ja pandileping, volikirjad jne. Lisaks ametitoimingutele pakuvad notarid ka vabatahtlikke ametiteenuseid (nt. õigusnõustamine, enampakkumise läbiviimine, lepitamine jne.). Milliseid ametiteenuseid iga notar pakub, on kirjas Notarite Koja kodulehel.

Notaritasu

Notaritasu võtmise aluseks on notari tasu seadus. See tähendab, et kõigil notaritel on ühesuguste tehingute jaoks ühesugune tasumäär.

Notaritasu võib tehingu väärtusest sõltuda või mitte. Kuid lisaks sellele tuleb eesmärgi saavutamiseks sageli tasuda veel muidki lõive ja makse. Enamasti on tegemist riiklikesse registritesse kannete tegemise eest tasutava riigilõivuga.

Alates 1. jaanuarist 2010 kinnitavad notarid Eesti avalikke dokumente (koolidiplomid, abielutunnistused jne.) apostilliga (tunnistusega). Notarid kinnitavad dokumente apostilliga sõltumata oma tööpiirkonnast, kuid notar ei või kinnitada apostilliga enda tõendatud või kinnitatud dokumenti.

Kohtutäitur

on samuti sõltumatu vaba elukutse esindaja. Tema tööks on nn. täitedokumentide täitmine. Nendeks on haldusaktid (nt. maksuvõlad, parkimistrahvid), viivitamatule täitmisele kuuluvad kohtulahendid, komisjonides jõustunud otsused (nt. töövaidlus- või liikluskindlustuskomisjoni otsused), lepingud (nt. notariaalselt tõendatud lepingud, milles pooled kohustuvad lepingu täitmata jätmise korral alluma viivitamatule

sundtäitmisele). Kohtutäituri tegevust reguleerib kohtutäituri seadus. Parkimistrahvide jms. tasumine kohtutäituri kaudu on oluliselt kallim kui nende õigeaegne tasumine.

Õigus- ja advokaadibürood

Keerulisemates õigusküsimustes tuleks pöörduda õigus- või advokaadibüroo poole, olles eelnevalt uurinud, millistele õigusvaldkondadele see on spetsialiseerunud – enamik juriste ja advokaate keskendub kindlale teemale.

Õigusabi kulud olenevad probleemi raskusastmest ja õiguspartnerist, kelle poole otsustate pöörduda.

Tasuta õigusabi

Õigusabiportaali http://www.juristaitab.ee/ (mida haldavad Justiitsministeerium ja SA Õigusteenuste büroo) eesmärk on aidata inimestel igapäevaelus ettetulevatele õiguslikele küsimustele vastuseid leida.

Õigusalase nõu asjus võib pöörduda nii riigiametite infotelefonidele kui ka KOV-ide juriidilise haridusega ametnike poole.

Riigi õigusabi

Riigi õigusabi eesmärk on tagada kõigile õigusteenuse õigeaegne ja piisav kättesaadavus, ning seda võib saada isik, kel pole võimalik asjatundliku õigusteenuse eest tasuda või pärast tasumist majanduslikult toime tulla. Taotleja peab olema Eesti või EL kodanik või elama seaduslikult Eestis või mujal Euroopa Liidus. Riigi õigusabi osutab advokaat.

Riigi õigusabi tähendab, et õigusteenuse eest maksab esialgu osaliselt või täielikult riik, siiski võidakse õigusabi määramine siduda kohustusega õigusabikulud pärast kohtuvaidluse lõppu tagasi maksta.

Õigusabi andmine otsustatakse isiku taotluse alusel. Õigusabi taotluse vormid leiab veebilehelt http://www.just.ee/106.

Eesti kodanik või Eestis elamisloa alusel viibiv isik võib saada riigi õigusabi seoses tema tsiviilasja menetlusega EL liikmesriigi kohtus või muus vaidlusi lahendavas organis kuni õigusabi taotlemiseni vastava EL liikmesriigi pädevalt organilt.

Riigi õigusabi antakse kohtueelse (tsiviil-, kriminaal- ja väärteoasjades) ja kohtuliku menetluse (tsiviil-, kriminaal-, väärteo- ja haldusasjades), täite-, haldus- ja teistmismenetluse, õigusdokumendi koostamise või muu õigusalase nõustamise või esindamise alal. Riigi õigusabi ei anta näiteks ärivaidluse või moraalse kahju hüvitamise korral.

Riigilt on võimalik taotleda:

• rahalist abi õigusteenuste eest maksmiseks

• menetlusabi kohtukulude katmiseks

• vabastust notaritasu maksmisest

Õigusabi võimaluste kohta saab tasuta nõu küsida advokaadibüroodest. Makseraskustesse sattunud isikutele pakub tasuta õigusabi ka Juristide Liit.

SÜÜTEGU

Süüteod jagunevad kuritegudeks ja väärtegudeks. Kuritegu kahjustab ohvri õigushüve. Väärtegu kujutab endast haldusõigusrikkumist (nt. tuleohu tekitamine looduses, avaliku korra või liikluseeskirjade rikkumine jmt.). Kuriteo menetlemisõigus on vaid kohtul, väärteo menetlemise õigus lisaks kohtule ka kohtuvälisel menetlejal (nt. Politsei- ja Piirivalveamet, Maksu- ja Tolliamet, maa- või linnavalitsus). Kohtuvälise menetleja tegevuse peale saab kohtusse edasi kaevata.

Süütuse presumptsioon

tähendab, et kedagi ei käsitata kuriteos süüdiolevana enne, kui tema kohta on jõustunud süüdimõistev kohtuotsus. Seejuures tuleb arvesse võtta, et alamate astmete kohtuotsuseid saab edasi kaevata ning kõrgema astme kohus võib otsustada teisiti. Kriminaalmenetluses ei ole keegi kohustatud tõendama oma süütust. Kui kahtlusi kahtlustatava/süüdistatava süüdiolekus ei õnnestu kõrvaldada, tõlgendatakse neid tema kasuks.

Kuriteost teatamine

Kiireimat abi kuriteo korral annavad Politsei- ja Piirivalveamet ning Päästeamet. Kuriteoohvreid aitavad ka valla- või linnavalitsus ning Ohvriabi vabatahtlikud.

Kuriteosündmusest saab teatada:

• helistades politsei tasuta lühinumbril 110

• helistades Häirekeskuse numbril 112

• minnes kohale lähimasse politseiasutusse

• e-posti teel vastava prefektuuri e-posti aadressile.

Üleminek ühtsele hädaabinumbrile 112

2014. aasta lõpuks läheb Eesti üle ühtsele hädaabinumbrile. Pärast seda tuleb nii politsei, päästjate kui ka kiirabi kutsumiseks helistada numbrile 112. Rohkem infot nimetatud ülemineku kohta leiab päästeameti kodulehelt.

Kuritegu

Kuritegu on karistusseadustikus sätestatud süütegu, mille eest füüsilisele isikule nähakse põhikaristusena ette rahaline karistus või vangistus ja juriidilisele isikule rahaline karistus või sundlõpetamine.

Kuriteo kolm tunnust on:

• teo koosseisupärasus (koosseisupärane tegu võib teatud juhtudel seisneda ka tegevusetuses)

• süüd või õigusvastasust välistavate asjaolude (nt. alaealisus või hädakaitse olukord) puudumine

• tegu on tahtlik

Kuritegude raskusastmed

• Esimese astme kuriteoks on süütegu, mille eest näeb seadus ette tähtajalise vangistuse üle 5 aasta, eluaegse vangistuse või juriidilise isiku sundlõpetamise. Surmanuhtlus on Eestis keelatud.

• Teise astme kuriteoks on süütegu, mille eest näeb seadus ette tähtajalise vangistuse kuni 5 aastat või rahalise karistuse.

Kuritegude menetlemine

Kuritegude kohtueelne menetlemine toimub kriminaalmenetluse seadustiku sätete alusel, eesmärgiga koguda tõendusteavet ja luua muud kohtumenetluse tingimused. Kohtueelses menetluses püüavad uurimisasutus ja prokuratuur süüasja tehioludes selgusele jõuda. Kohtueelset menetlust juhib prokuratuur, samuti esindab ta kohtus riiklikku süüdistust. Uurimisasutuseks võivad oma pädevuse piires olla Politsei- ja Piirivalveamet, Kaitsepolitseiamet, Maksu- ja Tolliamet, Konkurentsiamet, Sõjaväepolitsei, Keskkonnainspektsioon ning Justiitsministeeriumi vanglate osakond ja vangla.

Kriminaalmenetlust välistavad asjaolud:

• puudub kriminaalmenetluse alus

• kuriteo aegumistähtaeg on möödunud

• amnestiaakt välistab karistuse kohaldamise

• kahtlustatav/süüdistatav on surnud (või kahtlustatav/süüdistatav juriidiline isik lõppenud)

• isiku suhtes on samas süüdistuses jõustunud kohtulahend või kriminaalmenetluse lõpetamise määrus

• kahtlustatav või süüdistatav on parandamatult haigestunud ning ei ole seetõttu võimeline kriminaalmenetluses osalema ega karistust kandma

• isik loovutab vabatahtlikult ebaseaduslikus valduses oleva tulirelva, lõhkeseadeldise või selle olulise osa, laskemoona või lõhkeaine

Kriminaalmenetlust võidakse jätkata, kui seda taotletakse kahtlustatava või süüdistatava rehabiliteerimise eesmärgil.

Kriminaalmenetlus võidakse lõpetada:

• leppimise tõttu

• kriminaalmenetlust välistava asjaolu ilmnemisel

• kuriteo toimepannud isiku tuvastamatuse tõttu

• avaliku menetlushuvi puudumise korral ja kui süü ei ole suur

• karistuse ebaotstarbekuse tõttu

• seoses kuriteo väljaselgitamisel saadud abiga

• seoses mõistliku menetlusaja möödumisega

Kannatanul on õigus:

• kriminaalmenetluse alustamata jätmist või lõpetamist vaidlustada

• esitada maa- või linnakohtus tsiviilhagi enne kohtuliku uurimise lõpetamist

• anda ütlusi või sellest seadustikus sätestatud alustel keelduda

• esitada tõendeid

• esitada taotlusi ja kaebusi

• tutvuda menetlustoimingu protokolliga, teha menetlustoimingu tingimuste, käigu, tulemuste ja protokolli kohta avaldusi (mis protokollitakse)

• tutvuda kriminaaltoimiku materjalidega

• võtta osa kohtulikust arutamisest

• kokkuleppemenetluse kohaldamisega nõustuda või sellest keelduda, anda arvamus süüdistuse ja karistuse ning süüdistuses nimetatud kahju suuruse ja tsiviilhagi kohta

• anda nõusolek ajutise lähenemiskeelu kohaldamiseks või selle kohaldamist taotleda

Kannatanu on kohustatud:

• ilmuma uurimisasutuse, prokuratuuri või kohtu kutsel

• osalema menetlustoimingus ning alluma uurimisasutuse, prokuratuuri ja kohtu korraldustele

Kuriteoohvrite abistamine

Kuriteoohvritele annavad praktilist ja psühholoogilist abi Ohvriabi koolitatud vabatahtlikud. Mõistes kuriteo põhjustatud praktilisi ja hingelisi raskusi, pakuvad nad tasuta, konfidentsiaalset ja sõltumatut abi nii telefoni teel kui ka kodu külastades või kabinetis.

Ohvriabi võib pakkuda:

• vestlemisaega

• kindlustuse ja hüvitisnõuetega seotud abi

• nõuandeid edaspidiseks turvalisuseks

• abi kohtus

• infot teiste asutuste kohta

• abi kriminaalmenetluses

Hüvitise maksmine kuriteoohvrile või tema ülalpeetavatele

Kuriteoohvritele makstakse riiklikku hüvitist juhul, kui ohvril on kuriteo tagajärjel tekkinud üliraske kehavigastus või vähemalt kuus kuud kestev tervisehäire. Ülalpeetavatel tekib õigus hüvitisele juhul, kui kuritegu põhjustas ohvri surma. Ohvriabi seaduse alusel hüvitatakse 80 % varalisest kahjust, kuid mitte rohkem kui 9590 eurot ühele ohvrile ja kõigile tema ülalpeetavatele kokku. Hüvitise taotlemise eelduseks on kriminaalasja algatamine politseis. Hüvitise taotlemiseks tuleb pöörduda Sotsiaalkindlustusameti elukohajärgsesse klienditeeninduse büroosse.

Selle määramisel võetakse aluseks vägivallakuriteoga tekitatud varaline kahju:

• töövõimetusest tulenev kahju

• ohvri ravikulud

• ohvri surmast tulenev kahju

• prillidele, hambaproteesidele, kontaktläätsedele ja muudele keha funktsioone asendavatele abivahenditele ning riietele tekitatud kahju

• ohvri matusekulud

Tunnistaja

on füüsiline isik, kes võib teada kuriteo toimepanemise asjaolusid. Tunnistaja on kohustatud andma tõeseid ütlusi.

Ütluste andmisest võib keelduda, kui kahtlustatav/süüdistatav on tunnistajaks kutsutud isiku lähisugulane või kui ütlused võivad süüstada seda isikut ennast või tema lähedasi. Samuti võib isik, kellele on seadusega pandud ameti- või kutsesaladuse hoidmise kohustus, keelduda ütluste andmisest kutsetegevuse osas teatavaks saanud asjaolude kohta. Kriminaalasjas ei või tunnistajana osaleda samas asjas kahtlustatav/süüdistatav, samuti uurimisasutuse ametnik, prokurör ega kohtunik, kelle menetluses see kriminaalasi on.

Kahtlustatav

on isik, kes on kuriteos kahtlustatavana kinni peetud, või keda on piisav alus kahtlustada kuriteo toimepanemises, ja kes on allutatud menetlustoimingule.

Kahtlustatavale selgitatakse viivitamatult tema õigusi ja kohustusi ning ta kuulatakse üle kahtlustuse sisu kohta. Ülekuulamise võib edasi lükata, kui kahtlustatava tervise seisund seda kohe ei võimalda või kui see on vajalik kaitsja ja tõlgi kohalekutsumiseks. Alla 18-aastase kahtlustava korral on kaitsja osalemine menetlustoimingute juures kohustuslik.

Kahtlustataval on õigus:

• teada kahtlustuse sisu ja anda selle kohta ütlusi või keelduda neid andmast

• teada, et tema ütlusi võidakse kasutada tema vastu

• kaitsja abile

• kohtuda kaitsjaga teiste isikute juuresolekuta

• olla üle kuulatud kaitsja juuresolekul, osaleda vastastamisel, ütluste seostamisel olustikuga ja tema äratundmiseks esitamisel

• osaleda vahistamistaotluse arutamisel kohtus

• esitada tõendeid

• esitada taotlusi ja kaebusi

• tutvuda menetlustoimingu protokolliga, teha menetlustoimingu tingimuste, käigu, tulemuste ja protokolli kohta avaldusi (mis protokollitakse)

• anda nõusolek kokkuleppemenetluse kohaldamiseks, osaleda sellekohastel läbirääkimistel, teha ettepanekuid ees ootava karistuse liigi ja määra kohta ning kokkulepe sõlmida või sõlmimata jätta

Kahtlustatav on kohustatud:

• ilmuma uurimisasutuse, prokuratuuri või kohtu kutsel

• osalema menetlustoimingus ning alluma uurimisasutuse, prokuratuuri ja kohtu korraldustele

Süüdistatav

Süüdistatav on isik, kelle kohta prokuratuur on koostanud süüdistusakti või kellega on kokkuleppemenetluses sõlmitud kokkulepe.

Süüdistataval on kahtlustatava õigused ja kohustused. Tal on õigus kaitsja vahendusel kriminaaltoimikuga tutvuda ja võtta osa kohtulikust arutamisest.

Süüdimõistva kohtuotsuse jõustumise korral saab temast süüdimõistetu, õigeksmõistva otsuse jõustumisel aga õigeksmõistetu.

Kohtukutse

Isiku võib uurimisasutusse kutsuda telefoni, faksi või muu tehnilise sidevahendi kaudu edastatud kutsega. Kui on alust arvata, et isik hoidub menetleja juurde ilmumisest kõrvale, või kui ta on avaldanud soovi saada kutse kirjalikult, kutsutakse ta uurimisasutusse, prokuratuuri ja kohtusse kirjaliku kutsega. Kutse tuleb teatavaks teha või kätte toimetada nii, et isikule jääks ilmumiseks piisav ajavaru.

Väärtegu

Väärteomenetluse seadustik on Riigikogus muutmisel. Kindlasti võrrelge väärteo kohta öeldut kehtiva seadusega.

Väärteo eest on karistusena ette nähtud rahatrahv või arest. Rahatrahvi määramise õigus on nii kohtuvälisel menetlejal kui ka kohtul. Rahatrahvi suuruseks on 3 kuni 300 trahviühikut (üks trahviühik on 4 eurot), seega saab määrata rahatrahve vahemikus 12–1200 eurot. Juriidilise isiku rahatrahvi määr on 32–32 000 eurot.

Aresti ehk lühiajalise vabadusekaotuse määramise õigus on vaid kohtul. Kohtuvälisel menetlejal on aga valikuõigus, kas määrata ise väärteo eest rahatrahv või taotleda kohtult süüdlasele aresti kohaldamist. Aresti alammääraks on üks päev, ülemmääraks 30 päeva. Kui isik paneb toime teo, mis vastab nii väärteo- kui kuriteokoosseisule, karistatakse teda vaid kuriteo eest. Kui kuriteo eest karistust ei mõisteta, võib teda karistada väärteo eest. Erinevalt kuritegudest ei ole väärteole kaasaaitamine või kihutamine karistatav.

Kõik kuriteod on sätestatud karistusseadustikus, kuid väärteod võivad olla sätestatud ka teistes seadustes (nt. liiklus-, tolli- või keskkonnavastutuse seaduses).

Väärteo kohtuväline menetleja

Väärteomenetluse seadustiku 9. peatükis on täpselt kirjas, millise väärteoga milline kohtuväline menetleja tegeleb. Tavaliselt on selleks Politsei- ja Piirivalveamet, aga sõltuvalt väärteost võib menetlejaks olla ka Päästeamet, Keskkonnainspektsioon, Maksu- ja Tolliamet, maavalitsus ning valla- või linnavalitsus, Kaitsepolitseiamet, Tehnilise Järelevalve Amet, Veeteede Amet, Justiitsministeerium, vangla, Keskkonnaministeerium, Maa-amet või riikliku järelevalve pädevusega asutus.

Nende asutuste ametnikel on õigus karistada isikuid rahatrahviga väärteo eest, seega tuleks väärtegudest teatada neile.

Karistused väärteo eest

Politseil on õigus isikut väärteo eest karistada ainult hoiatamis-, kiir- või üldmenetlusega. Seejuures peab ta koostama menetlusdokumendid (protokoll ja otsus), mille alusel on võimalik otsuse peale edasi kaevata. Hoiatus- ja kiirmenetlus leiavad aset väärteo toimepanemise kohal.

Hoiatamismenetlust kohaldatakse vähetähtsa väärteo puhul. Karistuse (rahatrahv) asemel võib isikut suuliselt hoiatada (s.t. hoiatamisotsust ei koostata) või määrata talle hoiatustrahv (füüsilisele isikule 3–15, juriidilisele 15–60 eurot). Kirjaliku hoiatamismenetluse korral on trahvi maksimaalmäär 190 eurot. Hoiatustrahv tuleb tasuda panka 7 päeva jooksul pärast otsuse kättesaamist, vastasel juhul uuendab politsei väärteomenetluse.

Kiirmenetlust kohaldatakse, kui väärteo asjaolud on selged ning menetlusalune (vähemalt 18-aastane) isik on sellega nõus. Kiirmenetlusega ei saa politsei määrata suuremat rahatrahvi kui 100 trahviühikut (ehk 400 eurot), juriidilisele isikule kuni 1300 eurot. Rahatrahv tuleb tasuda 15 päeva jooksul pärast politsei poolt tehtud otsuse kättesaamist.

Üldmenetluse korral saadetakse menetlusalusele isikule kutse ilmuda kohtuvälise menetleja juurde (politseiprefektuuri). Üldmenetlusega otsustatakse, kas väärteomenetlus lõpetada või määrata isikule rahatrahv. Rahatrahv tuleb tasuda panka 15 päeva jooksul alates päevast, millal otsus oli menetleja (prefektuur) juures kättesaadav.

Otsuse vaidlustamine

Menetlusalusel isikul on õigus kohtuvälise menetleja otsus väärteomenetluse seadustikus ettenähtud korras vaidlustada, samuti õigus esitada kaebus politsei kui kohtuvälise menetleja tegevuse peale tema juhile (politseiprefektuurile). Kaebuse saab esitada vaid tegevuse, mitte tehtud otsuse peale. Juht peab kaebuse lahendama 5 päeva jooksul. Kui isik ei jää tehtud otsusega rahule, on tal õigus esitada kaebus maakohtule.

Kiir- või üldmenetluses tehtud otsuse peale on menetlusalusel kaebuse esitamise õigus 15 päeva jooksul alates otsuse kättesaamisest või kättesaadavaks tegemisest. Kaebust arutab kohtumaja, mille tööpiirkonnas politsei menetluse lõpule viis ja otsuse tegi. Kohus arutab väärteoasja täies ulatuses, sõltumata esitatud kaebuse piiridest, kontrollides otsuse tegemisel aluseks olnud asjaolusid.

Maakohtu otsuse peale on õigus edasi kaevata ringkonnakohtusse (apellatsioon) ning ringkonnakohtu otsuse peale Riigikohtusse (kassatsioon).

LEPING

Teovõime

Õigusvõime algab inimese sündimisega ja lõpeb surmaga. Näiteks võib pärida ka alaealine.

Teovõime on täisealisel isikul, s.o. 18-aastasel. Kui vähemalt 16-aastane isik on abiellunud enne 18-aastaseks saamist, saab ta teovõime abielu sõlmimise ajast. Teovõimetu on inimene, kes ei suuda oma tegudest aru saada, näiteks psüühiliselt haige. Kuni

7-aastasel alaealisel puudub teovõime. Tema nimel teeb tehinguid seaduslik esindaja (lapsevanem, erandina kohtu määratud eestkostja). Kuni 7-aastane alaealine võib iseseisvalt teha pisitehinguid. 7–18-aastasel isikul on piiratud teovõime ning õigus teha tehinguid oma seadusliku esindaja nõusolekul. Ilma seadusliku esindaja nõusolekuta tehtud tehing kehtib, kui alaealine täidab tehingu vahenditega, mille seaduslik esindaja või tolle nõusolekul kolmas isik talle selleks otstarbeks või vabaks kasutamiseks on andnud (nt. taskuraha).

Lepingu sõlmimine

Kui seadus lepingu kohustuslikku vormi ei sätesta, võib selle sõlmida suuliselt, kirjalikult või mistahes muus vormis. Leping loetakse sõlmituks, kui selle oluliste tingimuste suhtes on jõutud kokkuleppele.

Kirjalik leping

Kirjaliku lepingu korral peavad pooled dokumentidele omakäeliselt alla kirjutama (kui seadus ei sätesta teisiti, näiteks võidakse ette näha, et alla kirjutab ainult kohustatud pool). Seadus võib seada lepingule kirjalikku taasesitamist võimaldava vormi, mispuhul leping peab sisaldama küll selle sõlminud isikute nimesid, kuid ei pea olema isiklikult allkirjastatud. Teatud juhtudel lubatakse allkirja mehaanilist jäljendamist (nt. pitsatiga), kui selle kasutamine on käibes tavaline.

Kirjaliku vormiga on võrdsustatud elektrooniline vorm (kui seadus ei sätesta teisiti). See tähendab, et leping on vormistatud püsivat taasesitamist võimaldaval viisil, sisaldab lepingupoolte nimesid ning on nende poolt elektrooniliselt allkirjastatud ID-kaardiga.

Lepingu andmed

Lepingud peavad sisaldama järgmisi andmeid:

• aeg ja koht, kus leping sõlmiti

• kes on lepingupooled

• mis on lepingu objekt (ostetav asi, üüritav korter, laenatav summa)

• materiaalne väärtus (asja hind, üüri, laenu või palga suurus) ning arvelduse regulatsioon (arvelduskontode numbrid)

• poolte kohustused (asja üleandmine, kvaliteedi tagamine ja vastuvõtmine, tasumine)

• tähtaeg (kohustuste täitmiseks, lepingu kestvuseks)

• sanktsioonid kohustuse rikkumise korral

• lõppsätted, muud tingimused (lepingu jõustumine, lisatud dokumendid, kohaldatavad seadused, muutmise ning vaidlustamise kord)

• poolte allkirjad

Notariaalne leping

Notariaalne kinnitamine tähendab lepingu niisugust kirjalikku vormistamist, mille puhul poolte allkirju tõendab notar. Lepingu notariaalset kinnitamist asendab selle notariaalne tõendamine, mis tähendab, et notar kontrollib lisaks allkirjade õigsusele ka lepingu sisu ning selgitab seda pooltele. Notariaalsele tõendamisele kuuluvad tehingud, mille kohta seadus vastava nõude on püstitanud, näiteks:

• kinnistu võõrandamine ja kinnistule asjaõiguse seadmine

• elamu, suvila jm. ehitise vallasasjana võõrandamine ja pantimine

• abieluvaraleping

• teatud juhul äriühingu asutamisleping või – otsus

• osaühingu osa võõrandamine

• õigusvastaselt võõrandatud vara nõudeõiguse loovutamine

Suuline leping

Lihtsamaid lepinguid võib teha suuliselt (nt. poest ostu sooritamine on sisuliselt suuline leping), kuid iga suuline kokkulepe seaduse silmis lepingut ei tähenda. Seadus suulist vormi ühegi tehingu puhul kohustuslikuna ei sätesta. Kui suuline kokkulepe saavutati vastastikku tahteavalduste vahetamise teel ning poolte sooviks oli anda sellele õiguslikult siduv tähendus, loetakse seda lepinguks. Kokkuleppest teeb lepingu just tema õigusega tagatud iseloom.

Kuna suulist lepingut on raske tõendada, tuleks leping sõlmida pigem kirjalikult.

Esindus ja volitamine

Kui üks isik teise eest ja teise nimel tegutseb, on juriidilises mõttes tegemist esindussuhtega. Esindamise võib jagada kaheks:

• Seadusjärgne esindus – vastav õigus/kohustus on esindajal seadusest tulenevalt, olenemata sellest, kas ta seda tahab või mitte. Näiteks on lapsevanem alla 18-aastase lapse seaduslik esindaja. Juriidilise isiku esindajaks on selle juhatus.

• Lepinguline esindus – füüsiline isik või asutus volitab ennast esindama.

Esindaja ei tekita õigusi ja kohustusi iseendale, vaid sellele, kelle esindaja ta on. Esindamine eeldab, et tehingut saaks üldse esindaja kaudu teha. Tema kaudu ei või sooritada tehingut, mis seaduse või isikute kokkuleppe kohaselt tuleb sõlmida isiklikult. Seadusjärgsed isiklikud tehingud on näiteks abiellumine või testamendi tegemine.

Volitus ja volikiri

Volitus antakse üle volikirjaga. See tõendab, et esindajal on esindusõigus olemas. Seadus sätestab üldpõhimõtte, et volitus peab olema samas vormis mis tehing, mille tegemiseks kedagi volitatakse. Näiteks peavad kõik kinnisasjadega tehtavad tehingud olema notariaalselt tõendatud, mis tähendab, et samamoodi tõendatud peab olema ka tehingu sõlmimiseks antav volitus.

Volituse ulatus

Esindataval on mõistlik määrata volikirjaga kindlaks volituse ulatus. Kui see on määratud ebaselgelt, siis arvestatakse eelkõige esindaja arusaama volituse sisust. Kui esindajale antud õigusi volikirjas täpselt ei piiritleta, võib ta neid vääriti mõista ning ületada; valesti võivad neist aru saada ka kolmandad isikud. Volituse ulatust võib täpsustada ka seadus.

TARBIJAKAITSE

Kui kaupu või teenuseid ostavad füüsilised isikud, tuleb arvestada tarbijatele seadusega kehtestatud õigustega. Tarbija õiguste tagamise järele valvab Tarbijakaitseamet; seda valdkonda reguleerib tarbijakaitseseadus. Küsimuste ja probleemide korral tuleks enne kaebuse esitamist küsida nõu tarbijakaitseameti nõuandetelefonilt 1330 või 6 201 707 (E–R kell 8.00–16.30), külastada ameti kodulehekülge www.tarbijakaitseamet.ee või võtta ühendust nõustamisega tegelevate tarbijaorganisatsioonidega.

Tarbijakaitse põhinõuded

Kolm põhilist nõuet müüjale on:

• müüja vastutab kaupade ja teenuste eest, mida ta müüb

• kaup peab olema ohutu ja eeldatavate tarbimisomadustega

• müüja peab andma tarbijale tõest teavet

Müüjal on kohustus esitada eestikeelseid andmeid müüdava kauba koostise ja säilitamistingimuste kohta. Tehniliselt keerukale kaubale tuleb lisada eestikeelne kasutusjuhend. Kui tarbija on eksitava teabe või teabe puudumise tõttu kasutanud kaupa valesti ja saanud kahju, on müüja kohustatud kahju hüvitama.

Toidukaupade märgistus “kõlblik kuni” tähistab kiirestiriknevat toidukaupa, mida tohib nii müüa kui kasutada vaid kaubale märgitud kuupäevani (kaasa arvatud). Märgistusega “parim enne” tagab tootja parimate omaduste säilimise nimetatud ajani.

Kauplemine peab toimuma heade kaubandustavade kohaselt. Keelatud on ebaausad, eelkõige tarbijat eksitavad või tema suhtes agressiivsed kauplemisvõtted.

• Eksitav kauplemisvõte on selline, kus teabe esitamise viis on tarbijat eksitav, kus talle esitatakse ebaõiget teavet või jäetakse ostuotsuse tegemiseks vajalik teave esitamata.

• Agressiivsete kauplemisvõtete alla kuuluvad järjekindlad ja soovimatud pakkumised telefoni või e-kirja teel ning lastele suunatud, otseselt ostule üleskutsuvad reklaamid.

Hind

Kauba pakkumises peab kirjas olema kauba lõpphind, mis sisaldab kõiki makse. Kui kauba kogust mõõdetakse kilogrammides, liitrites või meetrites, tuleb lisaks müügihinnale välja tuua ühe ühiku (kilogrammi, liitri või meetri) hind.

Teenuse lõpphind ehk hind koos kõigi maksudega tuleb tarbijale teatavaks teha enne teenuse osutamist. Teenuste hinnakiri või tariifid, mille alusel hind arvutatakse, peavad olema tarbijale nähtaval kohal.

Pretensiooni esitamise aeg ja garantii

Tarbijal on õigus asja või teenuse lepingutingimustele mittevastavuse osas müüja poole pöörduda 2 aasta jooksul asja ostmisest või teenuse saamisest arvates. Sellest esimese 6 kuu jooksul peab müüja tõendama, et müüdud kaup või osutatud teenus ei olnud puudusega. Pärast seda peab lepingutingimuste rikkumist tõendama tarbija. Kui kaup või teenus lepingutingimustele ei vasta, tuleb müüjal see parandada, asendada või hüvitada.

Garantii on müüja või tootja lubadus pakkuda tarbijale seadusest soodsamaid tingimusi. Garantiiga kauba puhul tuleb teha vastav märge maksekviitungile või anda kaubaga kaasa eraldi garantiikiri. Muuhulgas tuleb garantiimärkes välja tuua müüja andmed, garantii tähtaeg, selle sisu ja kehtivusala ning garantiist tulenevad õigused. Garantiitähtajal asendatud asjale peab andma uue garantii, mis kestab sama kaua kui algne müügigarantii. Eseme parandamise korral pikeneb müügigarantii parandamise aja kestuse võrra. Pretensiooni esitamise õiguse ajavad nii ettevõtjad, müüjad kui ka ostjad segi garantiiga. Seadus teeb nendel mõistetel selgesti vahet ning sõna “garantii” väärkasutus on karistatav. Erinevalt pretensiooni esitamise õigusest, mis on määratletud seadusega (kaks aastat), on garantii andmine vabatahtlik.

E-kaubandus ja koduuksemüük

Sidevahendi abil (arvuti ja e-pood, telefon, faks, TV-pood, post jne.) või tarbija elu- või töökohas või mujal väljaspool äriruume pakutava ja müüdava kauba või teenuse tarbijat tuleb informeerida, et tal on 14-päevane taganemisõigus, mille jooksul ta võib kaubast või teenusest taganeda ilma mingi põhjenduseta.

Järelevalve

Tarbijakaitseametil on õigus järelevalveks müüjate üle. Muuhulgas on ametil õigus teha kontrolloste, nõuda müüdava kauba või teenuse kohta asjakohast teavet, teha hoiatusi, ettekirjutusi ja trahve ning peatada tarbijale ohtliku kauba või teenuse müük.

Soovitused tarbijale

Et hilisemaid probleeme oleks lihtsam lahendada, säilitage kindlasti ostudokumendid (ostutšekk, leping jne.), mis tõendavad, et olete ostu teinud just sellest poest või teenindusettevõttest.

Lugege alati korralikult läbi kaubaga kaasa antud kasutamisjuhend ja pange tähele hooldustingmärke, et saaksite kaupa õigesti kasutada ega rikuks seda oma oskamatusega. Kui olete ise hooletu ega järgi juhiseid ja põhjustate seetõttu toote riknemise/purunemise, siis müüja ega tootja selle eest ei vastuta, ja teil ei ole õigust näiteks defektide tasuta kõrvaldamisele.

3. Eesti kodakondsus ja Eestis elamine

EESTI KODAKONDSUS

Eesti kodakondsus

Eesti kodakondsus on Eesti kodaniku ja Eesti riigi vaheline õiguslik side, mis toob mõlemale poolele kaasa nii õigusi kui ka kohustusi. Eesti kodakondsusega kaasneb Euroopa Liidu kodakondsus (vt. lähemalt selle raamatu 10. vihikust).

Eesti kodakondsuse saamise, kaotamise ja taastamise tingimused ning korra sätestab kodakondsuse seadus.

Eesti kodaniku õigused

Iga inimese põhiõigused, vabadused ja kohustused on sätestatud Eesti põhiseaduse II peatükis (vt. ka 2. vihik). Õiguste ja vabaduste kõrval, mis on tagatud kõigile Eestis viibivatele inimestele, on seal kirjas Eesti kodaniku õigused (s.t. poliitilised õigused, mis on ainult Eesti kodanikel ja lubavad neil osaleda riigivalitsemises).

Tähtsamad Eesti kodaniku õigused:

• hääletada Riigikogu valimistel ja rahvahääletustel

• kuuluda erakonda (pärast Eesti liitumist Euroopa Liiduga on see õigus antud ka EL kodanikele)

• kandideerida Riigikokku

• kandideerida Vabariigi Presidendiks (kui ta on vähemalt 40-aastane sünnijärgne Eesti kodanik)

• asuda Eestisse elama

Peale selle:

• Eesti kodanikku ei tohi Eestist välja saata

• Eesti riik kaitseb oma kodanike õigusi välisriikides

• üldjuhul on üksnes Eesti kodanikul õigus töötada riigi- ja kohaliku omavalitsuse (KOV) ametnikuna

Eesti kodaniku kohustused:

• olla ustav põhiseaduslikule korrale ning kaitsta Eesti iseseisvust

• säästa loodust ja keskkonda ning hüvitada sellele tekitatud kahju

• tasuda seadusega sätestatud riiklikke makse, lõive, trahve ja koormisi

• tasuda omavalitsuste poolt seaduse alusel kehtestatud makse ning täita samas korras kehtestatud koormisi

• meeskodanik on kaitseväekohuslane 18. kuni 60. eluaastani

• kooliealistel lastel on õppimine seaduses määratud ulatuses kohustuslik

• erakorralise või sõjaseisukorra ajal võib kodanikele riigi julgeoleku ja avaliku korra huvides kohustusi lisada

Eestis viibivad Eesti kodakondsuseta isikud on samuti kohustatud järgima Eesti põhiseaduslikku korda.

Kodakondsuse saamise viisid

1. Sünnijärgne kodakondsus. Selle omandab:

a. laps, kelle sündimise ajal vähemalt üks tema vanematest on Eesti kodanik

b. pärast isa surma sündinud laps, kelle isa oli surma hetkel Eesti kodanik

c. Eestis leitud laps (kui ei ole tõendatud, et laps on mõne muu riigi kodanik)

d. lapsendatud laps teatud tingimustel

2. Naturalisatsiooni korras.

Eesti kodakondsuse andmise või taastamise otsustab Vabariigi Valitsus. Selle taotlemiseks peab isik esitama sooviavalduse. Naturalisatsiooni korras kodakondsuse saajate hulka loetakse ka isikud, kes saavad Eesti kodakondsuse eriliste teenete eest (vt. allpool: Eesti kodakondsuse saamine eriliste teenete eest).

3. Eesti kodakondsus taastatakse isikule, kes on kaotanud selle alaealisena.

Eesti kodanikul ei või olla mõne teise riigi kodakondsust Eesti kodakondsuse kõrval. Eesti kodakondsus kaotatakse teise riigi kodakondsuse vastuvõtmisega. Laps võib omandada sünniga mitu kodakondsust. Isik, kes lisaks Eesti kodakondsusele omandab sünniga ka mõne muu riigi kodakondsuse, peab 18-aastaseks saamisel kolme aasta jooksul loobuma kas Eesti või teise riigi kodakondsusest.

Tingimused Eesti kodakondsuse saamiseks

Välismaalane, kes soovib taotleda Eesti kodakondsust, peab:

• olema vähemalt 15-aastane

• omama pikaajalise elaniku elamisluba või alalist elamisõigust

• olema elanud Eestis enne kodakondsuse saamiseks sooviavalduse esitamise päeva elamisloa või elamisõiguse alusel vähemalt 8 aastat, millest viimased 5 aastat püsivalt (püsivaks Eestis viibimiseks loetakse vähemalt 183 päeva aastas, kusjuures Eestist eemalviibimine ei või aasta jooksul ületada 90 päeva järjestikku)

• olema elanud Eestis pikaajalise elaniku elamisloa või alalise elamisõiguse alusel seaduslikult ja püsivalt 6 kuud pärast sooviavalduse registreerimisele järgnevat päeva

• omama registreeritud elukohta Eestis (kantud rahvastikuregistrisse)

• oskama eesti keelt vastavalt kodakondsuse seaduses sätestatud nõuetele (vt. allpool punkti keelenõuete kohta)

• tundma Eesti Vabariigi põhiseadust ja kodakondsuse seadust vastavalt viimases sätestatud nõuetele

• omama legaalset püsivat sissetulekut

• olema lojaalne Eesti riigile

• andma vande: “Taotledes Eesti kodakondsust, tõotan olla ustav Eesti põhiseaduslikule korrale”

Alla 15-aastastele on võimalik kodakondsust taotleda lihtsustatud korras (vt. allpool).

Eesti kodakondsuse taotlemine

Eesti kodakondsuse taotlemiseks tuleb pöörduda Politsei- ja Piirivalveametisse (PPA). Selleks valige endale sobiv kodakondsus- ja migratsioonibüroo (teiste sõnadega PPA teenindusbüroo), esitage seal sooviavaldus ja teised nõutavad dokumendid ning tasuge riigilõiv. Sooviavalduse ja elulookirjelduse saab vormistada kohapeal ametniku abiga. Need võib esitada ka posti või e-posti teel. Samuti saab teavet veebilehelt www.politsei.ee.

Avalduse esitamisele järgneb kuuekuuline periood, mille jooksul taotleja peaks saama oma kodakondsusjärgse riigi pädevast asutusest dokumendi, mis tõendab tema vabastamist senisest kodakondsusest, või et ta vabastatakse sellest seoses Eesti kodakondsuse saamisega, või on tunnistatud kodakondsuseta isikuks. Poole aasta pärast tuleb taotlejal kuu aja jooksul uuesti PPA teenindusbüroosse minna, oma soovi kinnitada ning esitada eelkirjeldatud tõend.

Seejärel saadetakse dokumendid valitsusele, kes otsustab kodakondsuse andmise. Kui otsus on positiivne, vormistatakse vastsele kodanikule kodakondsustunnistus, pärast mida saab taotleda isikutunnistust ehk ID-kaarti ja Eesti kodaniku passi.

Kodakondsuse taotlemiseks vajalikud dokumendid:

• sooviavaldus (arvutiekraanil täidetav või väljaprinditav ning käsitsi täidetav)

• isikut tõendav dokument

• haridust tõendav dokument

• teenistuskäiku tõendav dokument

• tõend legaalse püsiva sissetuleku kohta

• elulookirjeldus

• värvifoto mõõtmetega 40 × 50 mm

•riigilõivu tasumist tõendav dokument

Eksamid

Kodakondsuse taotlemiseks tuleb sooritada Eesti Vabariigi põhiseaduse ja kodakondsuse seaduse tundmise eksam ning eesti keele tasemeeksam. Eksameid korraldab Sihtasutus Innove. Eksamite ettevalmistamiseks pakutakse tasuta kursusi ning eesti keele õppekulude hüvitamist.

Üle Eesti toimuvad tasuta ettevalmistuskursused Eesti Vabariigi põhiseaduse ja kodakondsuse seaduse tundmise eksamiks.

Käsiraamatu ja sõnaraamatud leiab ka eksamikeskuse ning Integratsiooni ja Migratsiooni Sihtasutuse Meie Inimesed (MISA) koduleheküljelt (www.meis.ee). Kursuste kohta saab rohkem informatsiooni leheküljelt (http://www.meis.ee/kodakondsuse-taotlemine-kursused). Riigieelarvelistest vahenditest hüvitatakse eesti keele õppe kulud Eesti Vabariigi kodakondsuse taotlejatele ja neile, kelle Keeleinspektsioon on suunanud keeleeksamile. Kummalgi juhul maksab hüvitist Sihtasutus Innove.

Keelenõuded

Kodakondsuse seadus eeldab kodakondsuse taotlejalt igapäevaeluks vajalikku eesti keele oskust, mis vastab vähemalt keeleseaduses sätestatud B1 või sellega võrdsustatud tasemele (mille all mõeldakse enne 2008. aasta 1. juulit väljastatud eesti keele algtaseme keeleoskuse tunnistust). Eksami tulemus ei aegu.

Keeleoskustaseme määramisel võetakse aluseks Euroopa Nõukogu koostatud Euroopa keeleõppe raamdokumendis määratletud tasemed, mille kirjeldus esitatakse keeleseaduse lisas 1.

Keeletasemed

Avaliku teenistuja, töötaja ning füüsilisest isikust ettevõtja eesti keele oskuse ja kasutamise nõuded on määratud Vabariigi Valitsuse samanimelise määrusega.

Kõige kõrgemat (C2) ja kõige nõrgemat (A1) keeletaset keeleeksamiga ei määrata.

C-tase (kõrgeim tase)

Tase C2 tähendab sisuliselt emakeeleoskust.

Tase C1 on kõrgeim, mida on võimalik keeleeksamiga määrata. C-tasemel keeleoskust nõutakse isikutelt, kelle teenistuskohustused või tööülesanded on seotud juhtimise, koordineerimise ja juriidiliste toimingutega. Täpsemat nimekirja vaata valitsuse määrusest.

B-tase (keskmine tase)

Tase B2 tähendab, et inimene suudab sama keele emakeelse kõnelejaga spontaanselt ja ladusalt vestelda. Tase B1 (Eesti kodakondsuse saamiseks vajalik keeletase) tähendab, et inimene saab aru kõigest olulisest talle tuttaval teemal (nagu töö, kool ja vaba aeg); oskab koostada lihtsat teksti tuttaval või enda jaoks huvipakkuval teemal.

Vähemalt B-tasemel keeleoskust nõutakse isikutelt, kelle teenistuskohustused või tööülesanded on mitmekesised ning võivad olla seotud asjaajamisega. Täpsemat nimekirja vaata valitsuse määrusest.

A-tase

Tase A2 tähendab, et inimene saab aru lausetest ja sageli kasutatavatest väljenditest, mis seostuvad talle oluliste valdkondadega, nagu info enda ja pere kohta, sisseostude tegemine, kodukoht ja töö; tuleb toime igapäevastes suhtlusolukordades, mis nõuavad otsest ja lihtsat infovahetust tuttavatel teemadel.

Tase A1 (kõige nõrgem keeletase) tähendab, et inimene saab aru igapäevastest väljenditest ja lihtsamatest fraasidest. Vähemalt A-tasemega keeleoskust nõutakse isikutelt, kelle teenistuskohustused või tööülesanded on konkreetset laadi ning täpselt piiritletud.

Keeleeksam

Eesti keele oskuse hindamise kord on kehtestatud Vabariigi Valitsuse määrusega. Eksameid korraldab Sihtasutus Innove, kes täidab alates 1. augustist 2012 kõiki senise Riikliku Eksami- ja Kvalifikatsioonikeskuse (REKK) ülesandeid.

Eksami neljas osas kontrollitakse nelja oskust:

• kuuldu mõistmine (kuulamine)

• loetu mõistmine (lugemine)

• kirjutamine

• rääkimine

Keeleoskustaset hinnatakse A2-, B1-, B2- ja C1-tasemel.

Kuuldu ja loetu mõistmist ning kirjutamisoskust kontrollitakse kirjalikult, rääkimisoskust suuliselt. Eksami suuline osa salvestatakse. Eesti kodakondsuse taotleja, kes on sündinud enne 1. jaanuari 1930, on vabastatud eksami kirjalikust osast.

Inimene, kelle tervislik seisund ei võimalda keeleeksamit sooritada (kellel on nägemis-, kõnelemis- või kuulmispuue), võidakse sellest vabastada. Et taotleda eksamitest vabastamist või eritingimusi, esitab kas ta ise või tema notariaalselt volitatud esindaja Sihtasutusele Innove avalduse ja arstitõendi.

Innove veebilehel on kirjeldus, mida keeleeksamil nõutakse, ning õppematerjalid ja kasulikud lingid. Sealt saab vaadata eksamite ja konsultatsioonide aegu, ennast eksamitele registreerida ning hiljem tulemusi vaadata (selleks läheb vaja isiku elektroonilist tuvastamist).

Kui eksami ülesehituses on muudatusi, teatab Innove sellest üleriigilise levikuga (sh. venekeelses) ajalehes ja oma veebilehel vähemalt aasta enne nende kehtimahakkamist.

Eksami sooritanu saab selle kohta elektroonilise tunnistuse.

Eksamit ei pea sooritama isik, kes on omandanud eesti keeles põhi-, kesk- või kõrghariduse.

Seaduste tundmise eksam

Eesti Vabariigi põhiseaduse ja kodakondsuse seaduse tundmise eksamil kontrollitakse kirjaliku testi vormis Eesti Vabariigi põhiseaduse ja kodakondsuse seaduse tundmist järgmistes valdkondades:

• Eesti riigikorra põhialused, mis on sätestatud Eesti Vabariigi põhiseaduse I ja III peatükis (vt. 1. vihikust)

• igaühe põhiõigused, vabadused ja kohustused, mis on sätestatud Eesti Vabariigi põhiseaduse II peatükis (vt. 2. vihikust)

• Riigikogu, Vabariigi Presidendi, Vabariigi Valitsuse ja kohtu pädevus vastavalt Eesti Vabariigi põhiseadusele (vt. 1. ja 2. vihikust)

• Eesti kodakondsuse omandamise, saamise, taastamise ja kaotamise tingimused ning kord vastavalt kodakondsuse seadusele (käesolevas vihikus)

Neid teemasid käsitlev käsiraamat “Abiks Eesti kodakondsuse taotlejale” on võrgus vabalt saadaval.

Kodakondsuse taotlemiseks lihtsustatud korras alla 15-aastasele lapsele

tuleb PPA teenindusbüroosse esitada sooviavaldus. Laps ei pea kodakondsuse saamiseks eksameid tegema, kuid ta peab viibima püsivalt Eestis.

Eesti kodakondsust alla 15-aastasele lapsele saavad taotleda:

• lapse vanemad või teda üksi kasvatav vanem, kes on saanud Eesti kodakondsuse pärast lapse sündi, või vanemad, kellest üks on Eesti kodanik ja teine mitte

• Eesti kodakondsusega eestkostja, või eestkosteasutus – kui lapse vanemad on surnud, teadmata kadunud, piiratud teovõimega, või kui neilt on võetud vanema õigused

• iseendale samal ajal Eesti kodakondsust taotlevad lapse vanemad (või üks vanem kokkuleppel teise vanemaga või last üksi kasvatav vanem)

• lapse vanemad (või last üksi kasvatav vanem), kes ei oma ühegi riigi kodakondsust ja on elanud Eestis seaduslikult vähemalt 5 aastat

Eesti kodakondsuse taotlemisel lapsele tuleb esitada järgmised dokumendid:

• sooviavaldus

• värvifoto mõõtmetega 40 × 50 mm

• vanemate isikut tõendav dokument (Eesti kodakondsuseta isikutel ka elamisluba)

• vajadusel lapse sünnitunnistus

Alla 18-aastane isik ei pea Eesti kodakondsuse taotlemiseks tasuma riigilõivu.

Lisadokumendid:

• kui Eesti kodakondsus on ainult ühel vanemal, tuleb esitada kodakondsusega ja kodakondsuseta vanema ametlikult kinnitatud allkirjadega kokkulepe

• kui taotluse esitab last üksi kasvatav vanem, tuleb esitada dokument, mis tõendab, et vanem kasvatab last üksi

• kui taotluse esitab eestkostja, tuleb esitada eestkoste määramist tõendav dokument

• kui laps on mõne teise riigi kodakondsuses, tuleb esitada tõend, et laps vabastatakse senisest kodakondsusest seoses Eesti kodakondsuse saamisega

Eesti kodakondsuse saamine eriliste teenete eest

Eesti kodakondsust on võimalik saada ka Eesti riigile osutatud eriliste teenete eest. Nendeks peetakse saavutusi teaduses, kultuuris, spordis või mõnel muul alal. Vastava ettepaneku teeb kõnealuse valdkonna minister ning kodakondsuse andmise otsustab valitsus. Eriliste teenete eest saab anda kodakondsuse kuni kümnele inimesele aastas. Sellega tagatakse, et kodakondsuse saaksid tõesti ainult erakordsete saavutustega silma paistnud inimesed.

Kodakondsuse taastamine

Eesti kodakondsuse taastamist võib taotleda igaüks, kes on selle alaealisena kaotanud. Selleks tuleb esitada avaldus ja nõutavad dokumendid PPA teenindusbüroosse. Kodakondsuse taastaja peab viibima püsivalt Eestis ja olema vabastatud senisest kodakondsusest, või tõendama, et ta vabastatakse sellest seoses Eesti kodakondsuse taastamisega.

Kodakondsusest vabastamine

Eesti kodakondsusest vabastamiseks tuleb esitada avaldus ja nõutavad dokumendid PPA teenindusbüroosse või Eesti Vabariigi välisesindusse (kui elatakse püsivalt välisriigis) ja tasuda vastav riigilõiv. Alla 15-aastase või täisealise piiratud teovõimega kodaniku eest esitab sooviavalduse tema vanem, eestkostja või eestkosteasutus. 15–18-aastane alaealine esitab sooviavalduse koos oma vanema, eestkostja või eestkosteasutuse tõendatud nõusolekuga.

Kui Vabariigi Valitsus on teinud Eesti kodakondsusest vabastamise otsuse, teatatakse inimesele sellest kirjalikult. Pärast seda, kui ta on tagastanud Eesti kodaniku isikut tõendavad dokumendid, väljastab PPA teenindusbüroo või Eesti Vabariigi välisesindus (kui see isik elab püsivalt välisriigis) talle teatise Eesti kodakondsusest vabastamise kohta.

Inimest võidakse Eesti kodakondsusest mitte vabastada, kui:

• tagajärjeks on kodakondsusetus

• tal on täitmata kohustusi Eesti riigi ees

• ta on Eesti kaitsejõudude tegevteenistuses

Kodakondsuse äravõtmine

Eesti kodakondsus võetakse Vabariigi Valitsuse korraldusega ära, kui isik :

• astus Eesti kodanikuna Vabariigi Valitsuse loata välisriigi riigi- või sõjaväeteenistusse

• astus välisriigi luure- või julgeolekuteenistusse või relvi valdavasse ja sõjaväeliselt korraldatud või sõjalisi harjutusi harrastavasse välisriigi organisatsiooni

• püüdis Eesti põhiseaduslikku korda vägivaldselt muuta

• omandas või taastas Eesti kodakondsuse valeandmete esitamise või selle saamist välistavate asjaolude varjamise abil

• on mõne muu välisriigi kodakondsuses, kuid pole vabastatud Eesti kodakondsusest

Sünniga omandatud Eesti kodakondsust kelleltki ära võtta ei saa. Kelleltki ei tohi võtta Eesti kodakondsust veendumuste pärast.

VÄLISMAALASTE SEADUS

Välismaalased Eestis

Välismaalaste seadus reguleerib välismaalaste Eestisse saabumise, Eestis ajutise viibimise, elamise ja töötamise aluseid ning vastutust selles sätestatud kohustuste rikkumise eest.

Kui välismaalane taotleb elamisluba, peab ta üldjuhul mahtuma Eestisse sisserändavate välismaalaste piirarvu alla, mis ei tohi ületada 0,1 % Eesti alalisest elanikkonnast aastas. Piirarvu alla kuuluvaid elamislube väljastatakse töötamiseks ja ettevõtluseks, piisava legaalse sissetuleku olemasolul ning välislepingu alusel. Piirarvu alla kuulumise osas võib teha erandeid. Näiteks ei kuulu selle alla inimesed, kes tulevad Eestisse perekondlikel põhjustel või teadus- või uurimistöö tegemiseks, samuti Ameerika Ühendriikide ja Jaapani kodanikud.

EL liikmesriigi, Euroopa Majanduspiirkonna liikmesriigi ja Šveitsi Konföderatsiooni kodanike ning nende perekonnaliikmete Eestis ajutise viibimise ja elamise õiguslikud alused sätestab Euroopa Liidu kodaniku seadus. Kehtiva reisidokumendi või isikutunnistuse alusel on neil õigus Eestis viibida kuni 3 kuud. Kolme kuu möödudes peavad EL kodanikud registreerima oma elukoha rahvastikuregistris ja pärast seda tegema 1 kuu jooksul elamisloakaardi.

Rahvusvahelise kaitse taotlejate ja saanute Eestis ajutise viibimise, elamise ja töötamise õiguslikud alused sätestab välismaalasele rahvusvahelise kaitse andmise seadus.

Eestis elavateks välismaalasteks, s.t. nendeks, kel pole Eesti kodakondsust, on:

• Euroopa Liidu, Euroopa Majanduspiirkonna ja Šveitsi Konföderatsiooni kodanikud

• kolmandate riikide kodanikud

• rahvusvahelise kaitse saanud välismaalased (sh. varjupaigataotlejad)

• kodakondsuseta ning määratlemata kodakondsusega isikud, kel on õigus saada mõne riigi kodakondsus

Euroopa Liidu kodanik võib Eestis viibida kehtiva reisidokumendi või isikutunnistuse alusel. EL kodaniku perekonnaliikmel, kes ei ole EL kodanik, on õigus viibida Eestis koos EL kodanikuga, kui tal on kehtiv reisidokument ja elamisluba või viisa.

Perekonnaliikmel ei ole vaja viisat:

• kui talle on antud EL liikmesriigi elamisluba

• kui ta on sellise riigi kodanik, kellega Eesti on sõlminud viisavabaduse kokkuleppe, või kelle puhul Eesti on viisanõudest ühepoolselt loobunud

EL kodanikel ja nende perekonnaliikmetel on õigus elada Eestis kauem kui 3 kuud, kui:

• nad osalevad majandustegevuses (töötajana või füüsilisest isikust ettevõtjana)

• või õpivad akrediteeritud õppeasutuses

• neil on piisavalt vahendeid Eestis äraelamiseks ja on olemas ravikindlustus

Rohkem kui kolmekuuliseks viibimiseks tuleb oma elamine Eestis registreerida. EL kodaniku elamisõigus Eestis võib olla tähtajaline või alaline.

Tähtajalise elamisõiguse omandamiseks peab EL kodanik hiljemalt 3 kuu möödumisel Eestisse saabumise päevast arvates oma elukoha vastavas KOV asutuses registreerima. Tähtajaline elamisõigus antakse kuni 5 aastaks. Täpsemat infot elukoha registreerimise kohta võib saada KOV asutusest, Siseministeeriumi kodulehelt või portaalist www.eesti.ee (e-riigi kohta vt. 1. vihikust).

Elukoha registreerimine tähendab selle andmete kandmist rahvastikuregistrisse. Elukoha aadressiandmetel on õiguslik tähendus Riigikogu, Euroopa Parlamendi ja KOV volikogu valimistel, rahvahääletusel ja rahvaküsitlusel; KOV eelarvesse laekuvate maksude tasumisel ning mõnede avalike ülesannete täitmisel.

Ühe kuu jooksul pärast tähtajalise elamisõiguse omandamist peab EL kodanik isiklikult pöörduma PPA teenindusbüroosse, et taotleda tähtajalist elamisõigust tõendavat isikutunnistust (elamisloakaarti). EL kodanikul, kes on tähtajalise elamisõiguse alusel Eestis püsivalt elanud 5 aastat järjest, on õigus alalisele elamisõigusele.

Perekonnaliikmel, kes ise ei ole EL kodanik, on õigus viibida Eestis koos EL kodanikuga kuni 3 kuud. Selle aja jooksul peab ta esitama tähtajalise elamisõiguse taotluse või lahkuma Eestist. Perekonnaliikmel, kes on tähtajalise elamisõiguse alusel Eestis püsivalt elanud 5 aastat järjest, on õigus alalisele elamisõigusele.

Kolmandate riikide kodanikud

Välismaalased, kes ei ole EL kodanikud, võivad Eestis elada elamisloa alusel. Elamisluba võib olla:

• tähtajaline (kehtib kuni 5 aastat)

• pikaajalise elaniku elamisluba

Tähtajalist elamisluba saab taotleda välismaalane:

• elama asumiseks abikaasa juurde

• töötamiseks

• õppimiseks Eestis asuvas õppeasutuses

• ettevõtluseks

• elama asumiseks lähedase sugulase juurde

• välislepingu alusel

• kaaluka avaliku huvi korral

Tähtajalist elamisluba on võimalik pikendada, kui elamisloa andmise alus ei ole muutunud ja taotlus on põhjendatud. Tähtajalise elamisloa pikendamiseks tuleb pöörduda PPA teenindusbüroosse.

Kui tähtajalise elamisloa alusel Eestis elav välismaalane soovib viibida väljaspool Eestit rohkem kui 183 päeva aasta jooksul, peab ta oma Eestist eemalviibimise PPA teenindusbüroos registreerima.

Pikaajalise elaniku elamisluba

Välismaalasele, kes ei ole EL kodanik, võib anda pikaajalise elaniku elamisloa, kui:

• ta on vahetult enne vastava taotluse esitamist elanud Eestis tähtajalise elamisloa alusel püsivalt vähemalt 5 aastat

• tal on kehtiv tähtajaline elamisluba

• tema elukoha andmed on kantud rahvastikuregistrisse

• tal on püsiv legaalne sissetulek Eestis toimetulekuks

• ta on kindlustatud isik ravikindlustuse seaduse või Eesti Vabariigi välislepingu tähenduses

• ta on täitnud integratsiooninõude (peab oskama eesti keelt vähemalt algtasemel – B1 või sellele vastav tase)

Pikaajalise elaniku elamisluba ei saa taotleda välismaalane, kes:

• on saanud tähtajalise elamisloa õppimiseks

• on saanud tähtajalise elamisloa kaaluka avaliku huvi korral

• ei vasta välismaalaste seaduses sätestatud pikaajalise elaniku elamisloa andmise tingimustele

Pikaajalise elaniku elamisloa taotlus tuleb esitada vähemalt 2 kuud enne tähtajalise elamisloa kehtivusaja lõppu.

Pikaajalise elaniku elamisluba saab taotleda PPA teenindusbüroodes. Kui eelmisest dokumendi või elamisloa taotlemisest ja sõrmejälgede andmisest on möödunud vähem kui 2 aastat, võib elamisluba taotleda ka posti teel. Alla 15-aastase lapse või eestkostetava eest esitab taotluse tema seaduslik esindaja (nt. lapsevanem, eestkostja, eestkosteasutuse volitatud esindaja).

Elamisloa andmise või andmisest keeldumise otsus

Elamisloa andmisel antakse elamisloakaart taotlejale isiklikult kätte. Seda tehakse taotlusankeedil märgitud teenindusbüroos 30 päeva jooksul.

Alla 15- aastase lapse ja eestkostetava elamisloakaart väljastatakse tema seaduslikule esindajale.

Pikaajalise elaniku elamisloa andmine või sellest keeldumine otsustatakse 3 kuu jooksul taotluse esitamise päevast arvates, kuid mitte hiljem kui 10 päeva enne tähtajalise elamisloa kehtivusaja lõppemist.

Kui pikaajalise elaniku elamisluba on kehtetuks tunnistatud, siis on teatud juhtudel võimalik taotleda selle taastamist.

Viibimine Eestis viisa alusel

Eestis võib välismaalane viibida ka viisa alusel. Kuna Eesti kuulub 2007. aastast Schengeni ühtsesse viisaruumi, võrdub Eesti viisa Schengeni viisaga. Sellega pääseb kõigisse Schengeni maadesse. Viisa väljastatakse viisaeeskirja alusel. Eeskiri käsitleb lühiajalisi viibimisi, mis ei ole pikemad kui 3 kuud 6-kuulise ajavahemiku jooksul. Viisa taotlemise kohta vaata täpsemalt Välisministeeriumi kodulehekülge.

Kodakondsuseta isikud ja määratlemata kodakondsus

Kodakondsuseta isik on inimene, kellel ei ole ühegi riigi kodakondsust, ning ei ole ka võimalust seda omal vabal tahtel saada. Kodakondsuseta isikud on enamasti selle riigi kaitse all, kus nad elavad.

Eesti ei loe kodakondsuseta isikuteks endise NSV Liidu kodanikke, kes viibivad Eestis ja ei ole omandanud hiljem ühegi riigi kodakondsust, kuna neil on võimalik omandada Venemaa Föderatsiooni kodakondsus registreerimise läbi või taotleda Eesti kodakondsust naturalisatsiooni korras. Kuni sinnamaani nimetatakse neid määratlemata kodakondsusega isikuteks.

Mõned välismaalastega seonduvad väärteod

Väärteona karistatakse:

• Eestis seadusliku aluseta viibivale välismaalasele eluaseme võimaldamist või tema riigipiirile toimetamist

• välismaalasele Eestis seadusliku aluseta töötamise ja Eestis töötamise tingimuste rikkumise võimaldamist

• seda, kui välismaalane viibib ja/või töötab Eestis seadusliku aluseta või rikub Eestis töötamise tingimusi

ISIKUT TÕENDAVAD DOKUMENDID

Isikut tõendava dokumendi annab välja riigiasutus. Sellesse on kantud kasutaja nimi ja sünniaeg või isikukood, ning foto või näokujutis ja allkiri või allkirja kujutis, kui seadus või selle alusel kehtestatud õigusakt ei sätesta teisiti. Isikut tõendavate dokumentide väljaandmist reguleerib isikut tõendavate dokumentide seadus, mille alusel antakse välja järgmised dokumendid:

• isikutunnistus (ID-kaart)

• digitaalne isikutunnistus (digi-ID)

• elamisloakaart (ID-kaardi analoog välismaalasele)

• Eesti kodaniku pass

• välismaalase pass

• diplomaatiline pass

• meremehe teenistusraamat

• ajutine reisidokument

• pagulase reisidokument

• meresõidutunnistus

• tagasipöördumistunnistus

• tagasipöördumise luba

Isikutunnistus ehk ID-kaart on Eesti kodaniku ja Eestis püsivalt elava Euroopa Liidu kodaniku kohustuslik isikut tõendav dokument. Lisaks tavapärasele isiku tõendamisele saab ID-kaarti kasutada enda isiku tuvastamiseks elektroonilises keskkonnas, digiallkirja andmiseks ning reisidokumendina Euroopa Liidu piires. ID-kaardiga saab isik kaasa @eesti.ee meiliaadressi, mis on mugav võimalus isikuga suhtlemiseks nii riigiasutustele, ettevõtetele kui ka kõigile teistele huvitatutele. ID-kaart kehtib kuni 5 aastat.

Digitaalne isikutunnistus (digi-ID) on ID-kaardi elektroonilise osa analoog. Seda ei saa kasutada isiku visuaalseks tõendamiseks, kuna kaardile ei kanta kasutaja fotot. Digi-ID-d saab kasutada enda tuvastamiseks ja digiallkirja andmiseks elektroonilises keskkonnas.

Mobiil-ID on digi-ID analoog, mis võimaldab mobiiltelefoniga kasutada neidsamu e-teenuseid nagu ID-kaardi või digi-IDga. Seda saab kasutada enda tuvastamiseks ja digiallkirja andmiseks elektroonilises keskkonnas.

Elamisloakaart on Eestis kehtiva elamisloa või elamisõiguse alusel püsivalt elava välismaalase kohustuslik isikut tõendav dokument (Eesti kodaniku ID-kaardi analoog). Lisaks tavapärasele isiku tõendamisele saab seda kasutada enda isiku tuvastamiseks elektroonilises keskkonnas ning digiallkirja andmiseks. Elamisloakaart ei kehti reisidokumendina väljaspool Eestit. Välismaalase reisidokumendiks on kodakondsusjärgse riigi pass või Eestis välja antud välismaalase pass. Elamisloakaart kehtib kuni 5 aastat.

Eesti kodaniku pass ei ole kohustuslik dokument, kuid seda on vaja reisimiseks väljapoole Euroopa Liitu. Pass kehtib kuni 5 aastat.

Välismaalase pass antakse välismaalasele, kellel on kehtiv Eesti elamisluba või elamisõigus Eestis, kui on tõendatud, et tal puudub välisriigi reisidokument ja tal ei ole võimalik seda saada.

Diplomaatiline pass antakse Eesti kodanikule ametiülesannete täitmiseks välisriigis. Diplomaatiline pass kehtib kuni 5 aastat või kuni ametivolituste lõppemiseni.

Meremehe teenistusraamat (kehtib kuni 5 aastat) antakse Eesti kodanikust meremehele.

Ajutine reisidokument on Eestis viibivale välismaalasele antav reisidokument siit lahkumiseks ja siia tagasipöördumiseks. Ajutine reisidokument kehtib kuni 2 aastat. Pagulase reisidokumendi saab välismaalane, kellele on antud varjupaik Eestis või kellel on välismaalasele rahvusvahelise kaitse andmise seaduse § 38 lõikes 1 nimetatud elamisluba. Pagulase reisidokument kehtib kuni viis aastat, kusjuures kehtivusaeg ei tohi ületada pagulasele antud elamisloa kehtivusaega.

Tagasipöördumistunnistus antakse välisriigis viibivale Eesti kodanikule, kelle reisidokument on muutunud kasutamiskõlbmatuks, hävinud või kaotsi läinud.

Tagasipöördumise luba antakse Eestisse tagasipöördumiseks välismaalasele, kes elab Eesti Vabariigis elamisloa alusel ja kellele välja antud välismaalase pass, ajutine reisidokument või pagulase reisidokument on välisriigis viibides muutunud kasutamiskõlbmatuks, hävinud, kehtivuse kaotanud või kaotsi läinud. Tagasipöördumistunnistus või luba väljastatakse tasuta. See ei ole mõeldud asukohariigis elamiseks ega kolmandasse riiki reisimiseks, vaid viivitamatuks naasmiseks Eestisse.

Politsei- ja Piirivalveameti poolt väljaantavate dokumentide näidistega on võimalik tutvuda ameti kodulehel www.politsei.ee.

Elektrooniliseks isikutuvastamiseks ja digiallkirja andmiseks isikutunnistuse, elamisloakaardi või digi-ID-ga tuleb arvutisse paigaldada ID-kaardi tarkvara. Tarkvara on tasuta allalaetav veebilehel http://installer.id.ee/. Isikutunnistuse, digi-ID ja mobiil-ID kohta leiab lisainfot lehel http://www.id.ee/.

Pangad ja paljud asutused aktsepteerivad isikut tõendava dokumendina ka autojuhilube, kutsealuse tunnistust, pensionitunnistust jt. pildiga dokumente.

Vanglas kinnipeetaval isikul ei pea olema isikutunnistust, elamisloakaarti ega Eesti Vabariigis välja antud reisidokumenti.

Dokumenti võib selle kasutaja kohta kanda järgmisi isikuandmeid:

• nimi

• sünniaeg ja – koht

• isikukood

• foto või näokujutis

• sugu

• kodakondsus

• sõrmejälgede kujutised

• allkiri või selle kujutis

• silmaiiriste kujutised

• juuste värv

• muud isikuandmed, kui seda näeb ette välisleping, seadus või nende alusel antud muu õigustloov akt

Rahvust ega usutunnistust dokumendile ei kanta.

Eestis annab dokumente välja ja tunnistab kehtetuks Politsei- ja Piirivalveamet. Välisriigis viibivale inimesele väljastab dokumente Välisministeerium välisesinduste kaudu.

Põhjendatud kahtluse korral võivad ametiasutused dokumendi kehtivust kontrollida. Välismaalase dokumenti ja välisriigi reisidokumenti võidakse kontrollida ka selleks, et teha kindlaks, kas välismaalane viibib riigis seaduslikult ja kas dokumendile kantud elamisloa, tööloa või viisa andmed on õiged.

Dokumendi kontrollimiseks võtnud asutus:

• annab kasutajale kohe sellekohase tõendi

• selgitab dokumendi kasutajale tema õigusi selle võtmise vaidlustamiseks

• kontrollib dokumendi kehtivust või edastab selle kehtivuse kontrollimiseks asutusele, kes selle välja andis

Dokumendi taotlemisest

Kõige olulisem isikut tõendav dokument on isikutunnistus, millega koos võib vajaduse korral taotleda ka passi (nende korraga taotlemine on hinna poolest soodsam). Kui dokumenti taotletakse esmakordselt, tuleb PPA teenindusbüroosse pöörduda isiklikult ning esitada lisaks tavapärastele taotlusdokumentidele ka need, mis tõendavad kuulumist Eesti kodakondsusesse. Teenindusbüroos vormistab taotluse ametnik, inimesel endal tuleb teha foto ning anda sõrmejäljekujutised ja allkiri. Teie kiiremaks teenindamiseks palume tutvuda soovitustega Politsei- ja Piirivalveameti kodulehel http://www.politsei.ee/.

Vähemalt 15-aastane Eesti kodanik, kellele on varem välja antud pass või ID-kaart, saab uut ID-kaarti taotleda ka posti või e-posti teel. Sel juhul on vaja kohale tulla vaid ID-kaardi kättesaamiseks.

Passi ega elamisloakaarti posti või e-posti teel üldjuhul taotleda ei saa, kuna neisse kantakse isiku sõrmejäljed, mida on võimalik võtta vaid PPA teenindussaalides või Eesti Vabariigi välisesindustes.

Kui passi taotletakse põhjusel, et isikuandmed on muutunud, tuleb esitada seda tõendav dokument.

Alates 15. eluaastast taotletakse isikut tõendavat dokumenti iseseisvalt. Vajadusel võib kuni lapse täisealiseks (18-aastaseks) saamiseni tema eest taotluse esitada lapsevanem.

Isikutunnistus ning pass väljastatakse taotlejale 30 päeva jooksul pärast taotluse jõudmist PPA-sse, soovi korral on võimalik taotleda dokumendi väljaandmist kiirkorras (isikutunnistust ja elamisloakaarti 5 tööpäeva jooksul, reisidokumenti 2 tööpäeva jooksul), tasudes vastava riigilõivu. Kiirkorras taotletud dokumendi saab kätte PPA Tallinnas asuvatest teenindusbüroodest.

Isikut tõendav dokument väljastatakse selle kasutajale isiklikult. Kui dokumenti taotletakse mitmendat korda, tuleb sellele järele minnes kaasa võtta varem välja antud samaliigiline dokument, mis muudetakse kasutamiskõlbmatuks ja antakse soovi korral mälestuseks.

Isikut tõendavasse dokumenti kantud andmete muutumisest (nt. nimevahetus) peab selle kasutaja teatama PPA-le ühe kuu jooksul andmete muutumise päevast alates.

Dokumendi kasutamiskõlbmatuks muutumisest, kaotsiminekust või hävimisest peab selle kasutaja teatama PPA-le kolme tööpäeva jooksul.

Dokumendi kasutaja surma või surnukstunnistamise korral tagastatakse dokument PPA-le.

ISIKUANDMED

Isikuandmed on mistahes andmed konkreetse isiku kohta, sõltumata sellest, millisel kujul või vormis need on. Nende töötlemist reguleerib isikuandmete kaitse seadus. Seadus ei käsitle juhtumeid, mil isikuandmeid töötleb eraisik isiklikul otstarbel, või kui neid üksnes edastatakse läbi Eesti territooriumi.

Isikuandmete töötlemine on igasugune nendega tehtav toiming – kogumine, salvestamine, korrastamine, säilitamine, muutmine, avalikustamine, juurdepääsu võimaldamine, päringute ja väljavõtete tegemine, kasutamine, edastamine, ristkasutamine, ühendamine, sulgemine, kustutamine või hävitamine – või mitu eelnimetatud toimingut, sõltumata toimingute teostamise viisist ja kasutatavatest vahenditest.

Juhul kui inimese surmast on möödunud 30 aastat, on tema andmete töötlemine vaba. Samuti võib kohe pärast tema surma kellegi nõusolekuta töödelda minimaalseid isikuandmeid, milleks on üksnes nimi, sugu, sünni- ja surmaaeg ning surmafakt.

Põhjalikumalt vaata soovitusi isikuandmete kaitse kohta Andmekaitse Inspektsiooni kodulehelt.

Delikaatsed isikuandmed

Mõned isikuandmed on delikaatsed. Need puudutavad:

• poliitilisi vaateid, usulisi ja maailmavaatelisi veendumusi

• etnilist päritolu ja rassilist kuuluvust

• terviseseisundit või puuet

• pärilikkust

• biomeetriat

• seksuaalelu

• ametiühingu liikmelisust

• süüteo toimepanemist või selle ohvriks langemist (enne avalikku kohtuistungit või õigusrikkumise asjas otsuse langetamist või menetluse lõpetamist)

Seadusandja kohustab delikaatsete isikuandmete töötlemise Andmekaitse Inspektsioonis registreerima. See tähendab, et andmete töötlejal tuleb oma töö teatud aspekte (andmete koosseis, eesmärk, rakendatud turvameetmed jms.) kirjeldada ja ta peab saama andmete töötlemisele heakskiidu andmekaitse järelevalveasutuselt.

4. Turvalisus ja riigikaitse

POLITSEI

Politsei- ja Piirivalveamet (PPA) on Eesti suurim riigiasutus, kus inimeste turvalisuse nimel töötab üle 5000 politseiametniku ja teenistuja. Politsei- ja Piirivalveamet loodi 2010. aastal, kui liideti Eestis varem eraldi asutustena tegutsenud politsei, piirivalve ning kodakondsus- ja migratsiooniamet. PPA põhiülesanneteks on:

• avaliku korra tagamine ja liiklusjärelevalve

• süütegude menetlemine ja karistuste täideviimine

• riigipiiri valvamine ja piirikontroll

• otsingu- ja päästetööd merel ning suurematel järvedel

• merereostuse avastamine ja likvideerimine

• isikut tõendavate dokumentide väljastamine

• kodakondsuse ja elamisloa taotluste menetlemine

• presidendi, peaministri ja visiidil olevate välisriigi riigipeade isikukaitse

• valitsuse poolt määratud riiklikult tähtsate objektide valve

Nimetatud ülesannete täitmist korraldavad PPA neli osakonda:

• keskkriminaalpolitsei

• korrakaitsepolitseiosakond

• piirivalveosakond

• kodakondsus- ja migratsiooniosakond

PPA regionaalseteks üksusteks on neli prefektuuri – Eesti on jaotatud põhja, lõuna, ida ja lääne prefektuuri teeninduspiirkonnaks. Prefektuuride alluvuses töötavad kohalikud politsei- ja konstaablijaoskonnad, piirivalvekordonid ning kodakondsus- ja migratsioonibüroo teenindussaalid – infot nende asukohast ja lahtiolekuaegadest saab politsei veebilehelt.

Politsei õigused ja kohustused

Lisaks politsei ja piirivalve seadusele tulenevad politsei ülesanded ja õigused veel ligi 200-st erinevast seadusest (nt. liiklusseadus, alkoholiseadus). Politsei õigusi ning kohustusi süüteomenetluse läbiviimisel sätestavad väärteomenetluse ja kriminaalmenetluse seadustik. Avaliku korra tagamiseks ja süütegude tõkestamiseks ning ennetamiseks võib politsei inimeste dokumente kontrollida ja sõidukeid peatada, neid küsitleda ja seaduses sätestatud tingimustel kinni pidada. Turvalisema elukeskkonna nimel on kõigi inimeste huvides politseid tema igapäevatöös igati aidata. Politsei on kohustatud selgitama inimesele tema suhtes kohaldatud meetme olemust ja põhjusi.

Politsei loob turvalisust koos kõigi Eesti elanikega. Selle nimel teeb ta tihedalt koostööd teiste riigiametite, erasektori, haridus- ja teadusasutuste ning MTÜ-dega ja kaasab oma igapäevatöösse vabatahtlikke.

HÄDAABINUMBRID JA INFOTELEFONID

Tasuta hädaabinumbril 112 võtab Häirekeskus vastu õnnetusteateid, pääste- ja kiirabikutseid, ning saadab sündmuskohale päästemeeskonna või kiirabibrigaadi. Number on sama kõikides Euroopa Liidu riikides ja paljudes teistes riikides (nt. Venemaal, Valgevenes, Ukrainas). Täpsemat riikide loetelu võib vaadata Wikipediast.

Hädaabinumber 112 valitakse ühtmoodi nii mobiil- kui ka tavaliselt telefonilt.

Hädaabinumbrile 112 helistades öelge rahulikult:

• Mis juhtus. Kirjeldage ohtu või õnnetust, mis sundis helistama.

• Kus juhtus. Öelge aadress või võimalikult täpne teejuhatus.

• Kas keegi on viga saanud. Öelge, mitu inimest on viga saanud, kirjeldage nende seisundit.

• Oma nimi ja telefoninumber, millelt helistate. Vajadusel helistatakse lisainfo saamiseks tagasi (maja, korterinumbri, asukoha vms. täpsustamiseks).

Vastake küsimustele lühidalt ja täpselt ning ärge katkestage kõnet enne, kui olete selleks loa saanud.

NB! Kõik hädaabinumbrile saabunud kõned salvestatakse.

110 on ainult politsei hädaabinumber. Tasuta lühinumbrile 110 helistage siis, kui vajate politseilt kiiret abi ja tahate teatada korrarikkumistest, kuriteost või liiklusõnnetusest.

Hädaabinumbrile 110 helistades:

• teatage võimalikult kiiresti ja selgelt, mis on juhtunud, kus juhtus ning kes helistab

• jääge rahulikuks ja vastake esitatud lisaküsimustele

• jätke meelde ja andke operaatorile edasi sündmusega seotud isikute, sõidukite ja muude asjaolude võimalikult täpne kirjeldus

• ärge lõpetage kõnet enne, kui operaator annab selleks loa

Hädaabinumber 110 valitakse ühtmoodi nii mobiil- kui ka tavaliselt telefonilt.

NB! Kõik hädaabinumbrile saabunud kõned salvestatakse.

Üleminek ühtsele hädaabinumbrile 112

Eestis valmistatakse ette üleminekut ühtsele hädaabinumbrile 2014. aasta lõpuks. Pärast seda helistatakse hädaabinumbrile 112 nii politsei, päästjate kui ka kiirabi kutsumiseks. Rohkem infot nimetatud ülemineku kohta leiab Päästeameti kodulehelt.

PPA infotelefon 612 3000

töötab tööpäeviti kell 8.00–18.00. Sellelt antakse infot järgnevates küsimustes:

• PPA üksuste asukohad ja lahtiolekuajad

• taotlusankeedid ja nende täitmine

• teisaldatud auto asukoht

• menetlusprotsessi kulgemine

• PPA töötajate avalikud kontaktandmed

Liiklusliin 14 900

töötab tööpäeviti kell 7.00–19.00. Sellel oodatakse infot teiste liiklejate suhtes hoolimatust ja ohtlikust käitumisest. Liiklusliinile laekunud info puhul võtab politsei hoolimatult käitunud sõidukijuhiga telefoni teel ühendust ja juhib tema tähelepanu toimunud rikkumisele, et ta oma käitumist muudaks.

Veebikonstaabel

Selleks, et inimesed politseiga internetis suhelda saaksid, töötab Eestis kolm veebikonstaablit, kellelt võib küsida nõu ja abi sotsiaalvõrgustike või e-posti kaudu. Veebikonstaablite töö eesmärgiks on laste ja täiskasvanute koolitamine internetiturvalisuse alal, laste kaitsmine internetis ning küberkiusamise ennetamine. Veebikonstaabli poole võite pöörduda näiteks siis, kui:

• tahate küsida politseilt nõu

• soovite saata politseile vihjet

• kahtlustate, et keegi teine esineb internetis teie nime all

• olete sattunud ahistamise ohvriks

• tahate teatada seksuaalsest väärkohtlemisest

Veebikonstaablite kontaktid leiate PPA kodulehelt.

POLITSEIHARIDUS, POLITSEITEENISTUS, ABIPOLITSEI

Politseiteenistus

Politseiteenistusse astuja peab olema vähemalt 19 aastat vana, vähemalt keskharidusega ning täielikult teovõimeline Eesti kodanik, kes valdab eesti keelt ettenähtud tasemel ning vastab politseiametniku tervise- ja kutsesobivusnõuetele. Politseiteenistusse ei saa asuda inimene:

• keda on kunagi karistatud tahtlikult toimepandud kuriteo eest

• kes on kunagi kandnud vabadusekaotuslikku karistust

• kes on kriminaalmenetluses kahtlustatav või süüdistatav

• kes on distsiplinaarsüüteo toimepanemise eest avalikust teenistusest vabastatud, kusjuures vabastamisest on möödas vähem kui aasta

• kes saab pensioni, töötasu või muud regulaarset tasu riigilt, mis ei ole Euroopa Majanduspiirkonna liikmesriik ega Šveitsi Konföderatsioon, või ei kuulu NATO-sse

• keda on karistatud süüteo eest, millel on korruptiivse teo tunnused

• kes esitas isikuankeedis teadlikult valeandmeid või varjas olulist informatsiooni

Politseiharidus

Politseilist haridust annab Eestis Sisekaitseakadeemia, mis pakub sisejulgeoleku erialadel nii kutse-, kõrgharidus- kui ka magistriõpet. Politseiametniku eriala kutseõppe kestus on 1 aasta ning kõrgharidusõppel 3 aastat. Õpe toimub politsei- ja piirivalvekolledži Paikusel ning Murastes asuvates koolides eesti keeles ja päevases õppevormis. Kadettidele tagatakse tasuta toit, elamine ja vormiriietus ning makstakse stipendiumi. Täpsemat infot vastuvõtutingimuste kohta saab Sisekaitseakadeemia veebilehelt www.sisekaitse.ee.

Abipolitseinikud

Inimestel, kes soovivad panustada oma kogukonna turvalisusesse, on Eestis võimalik politseitöös osaleda ka vabatahtlikuna tavatöö kõrvalt. Abipolitseinikuks saab kandideerida iga vähemalt 18-aastane Eesti kodanik, kes valdab nõuetekohasel määral eesti keelt, ei ole karistatud tahtliku kuriteo eest ning on iseloomuomaduste, kõlbeliste väärtuste, kehalise ettevalmistuse ja tervisliku seisundi poolest võimeline väärikalt täitma abipolitseiniku ülesandeid. Abipolitseinike õigusi ja kohustusi reguleerib abipolitseiniku seadus ning täpsemat infot abipolitseinikuks kandideerimise võimalustest saab veebilehelt www.abipolitseinik.ee.

KAITSEPOLITSEI

Kaitsepolitseiameti peamiseks ülesandeks on riigi sisejulgeoleku tagamine. Kaitsepolitseiametil on ka politseilised ülesanded ehk õigus uurida süütegusid ja kohaldada sundi.

Kaitsepolitsei ülesanneteks on:

• riigi põhiseadusliku korra ja territoriaalse terviklikkuse kaitse

• riigisaladuse kaitse

• vastuluure

• seaduses sätestatud juhtudel kriminaalasjade menetlemine

• korruptsioonivastane võitlus

• terrorismivastane võitlus

• massihävitusrelvade leviku tõkestamine

Kaitsepolitseile huvipakkuvat infot saab edastada ööpäevaringselt korrapidaja telefoninumbrile 6 121 455 või meiliaadressile kapo@kapo.ee.

MUNITSIPAALPOLITSEI

Kohaliku omavalitsuse korralduse seadus lubab luua kohaliku korrakaitseüksuse (nn. munitsipaalpolitsei) või nimetada ametisse korrakaitsega tegeleva ametniku, kes osaleb avaliku korra tagamisel ja valvab eeskirjade täitmise järele.

Võrreldes riikliku politseiga on munitsipaalpolitseinikul vähem õigusi.

Tallinna Munitsipaalpolitsei Amet

Tallinna linnas on lisaks riiklikule politseile loodud ka kohaliku omavalitsuse korrakaitseüksus ehk munitsipaalpolitsei, kes osaleb avaliku korra tagamisel, valvab linnavolikogu poolt vastuvõetud eeskirjade täitmise järele, vajadusel reguleerib ajutiselt häiritud liiklust ja täidab sisevalve üksuse ülesandeid Tallinna haldusterritooriumil.

Tema ja Põhja Prefektuuri vahel on sõlmitud koostööleping, mille alusel lahendatakse olukorrad, mis ei kuulu otse munitsipaalpolitsei pädevusvaldkonda, kuid vajavad lahendamist linna haldusalas.

Munitsipaalpolitsei teeb rahvusvahelist koostööd Euroopa munitsipaalpolitsei organisatsiooni ja Balti ning Läänemeremaade (UBC) linnapolitsei koostöö raames.

Veel on Ameti ülesanneteks:

• väärtegude menetlemine linnavolikogu poolt vastuvõetud eeskirjade rikkumise korral

• linnavalitsuse volitusel seaduste täitmise järelevalve ja väärtegude menetlemine

• linna omandis või valduses oleva vara valve

• avaliku korra tagamine linna asutustes ja avalikel üritustel

• väärteoasjade registri ning muude tema ülesannete täitmiseks vajalike registrite ja andmekogude pidamine

• Tallinna õigusaktide väljatöötamine Ameti pädevusse kuuluvates küsimustes

• ennetustöö tema pädevuses olevate väärtegude ennetamise osas

• info edastamine linna ametiasutustele haldussunni kohaldamise vajaduse kohta

• või muud talle Tallinna õigusaktidega pandud ülesanded

Tallinna Munitsipaalpolitsei Ameti korrapidaja vastab teie kõnedele ööpäevaringselt numbril 14 410 või meiliaadressil: valijuht@tallinnlv.ee.

NAABRIVALVE

on lähestikku asuvate majapidamiste ühine järelevalve ja abistamise süsteem, mis aitab inimestel kaitsta ennast ja enda omandit ning vähendada kuritegevuse ohtu. Naabrivalve aluseks on tihe koostöö ja infovahetus elanike, politsei ning KOV esindajate vahel. Olemas on MTÜ Eesti Naabrivalve, kust saab juhiseid naabrivalve korraldamise kohta.

Naabrivalve plussid on:

• elanike suurem turvatunne kodudes ja kodu ümbruses

• tähelepanelik suhtumine ümbruskonda

• naabruskonna ühtsus- ja omanikutunde tugevnemine

• puhtam ja meeldivam ümbruskond

PÄÄSTEAMET

Päästeamet on Siseministeeriumi haldusala valitsusasutus, mis kujundab ja hoiab Eestis turvalist elukeskkonda, ennetab ohte ning abistab inimesi õnnetuse korral kiirelt ja professionaalselt. Rohkem kui 2300 töötajaga Päästeamet on suuruselt teine avaliku sektori asutus Eestis.

Päästeameti töökorraldust reguleerivad päästeseadus, mitmed Vabariigi Valitsuse ja siseministri määrused ning Päästeameti peadirektori käskkirjad.

Päästeasutuste tegevus päästealal jaguneb viide põhivaldkonda:

• ennetustöö

• päästetööd

• tuleohutusjärelevalve

• kriisireguleerimine

• demineerimine

Ennetustööga aitab Päästeamet õnnetusi ära hoida ning leevendada õnnetusega kaasnevaid kahjusid. Kaasaegne lähenemine ennetustööle ei ole enam suunatud ainult negatiivsete tagajärgede ärahoidmisele, vaid ka positiivse käitumise edendamisele.

Päästetöö valdkonna ülesandeks on kaitsta inimeste elu, vara ja keskkonda maismaal ja siseveekogudel. Üle Eesti paiknevate kutseliste ja vabatahtlike päästekomandodega on tagatud päästesündmustele reageerimine ööpäevaringselt.

Tuleohutusjärelevalve hõlmab ennekõike tuleohutusnõuete täitmise kontrolli ning tulekahjude tekkepõhjuste ja tuleohutusnõuete rikkumiste väljaselgitamist ja menetlemist.

Kriisireguleerimine tähendab hädaolukordade ennetamist, nendeks valmistumist, nende lahendamist, tagajärgede leevendamist ja taastamistöid.

Demineerimisega tegeleb Päästeametis Demineerimiskeskus, mille nelja regionaalse pommigrupi teenistujad reageerivad ööpäevaringselt kõigile lõhkeainetega seotud teadetele. Keskus on võimeline lahendama ka keemilise, bioloogilise, kiirgus- ja tuumaohuga seotud vahejuhtumeid.

Lisaks kutselistele päästjatele tegutsevad Eestis ka vabatahtlikud päästjad – inimesed, kes osalevad pääste- või ennetustööl oma vabal tahtel. Kokkuleppel tööandjaga võivad nad seda teha ka tööajast.

Vabatahtlik päästja peab olema vähemalt 18-aastane, hea tervise juures, sobima meeskonnatööks ning taluma töötamist pingeolukorras. Vabatahtlikuks päästjaks saada soovijail palume ühendust võtta Päästeameti vabatahtlike koordinaatoritega.

Lisaks põhivaldkondadele on Päästeameti töös väga olulised ka tugivaldkonnad, ilma milleta Päästeamet kuidagi toimida ei saaks. Igapäevaselt toetavad põhivaldkondade tööd personali, õiguse, rahanduse, halduse, arenduse, kommunikatsiooni ja välissuhetega tegelevad inimesed.

Tuleohutus

Ehituslikud tuleohutusnõuded on kirjas Vabariigi Valitsuse 27. oktoobri 2004. a. määruses nr. 315 (Ehitisele ja selle osale esitatavad tuleohutusnõuded).

Iga päev põleb Eestis umbes kolm kodu. Kõige sagedasemad tulekahju põhjused on:

• suitsetamine siseruumides (põhjustab enim tulesurmasid)

• hooldamata või katkised küttekolded

• aegunud või katkised elektrisüsteemid

• lahtise tule hooletu kasutamine

• toidu järelevalveta jätmine

2009. aastast alates on suitsuanduri olemasolu kodus kohustuslik. Iga elamu või korteri vähemalt ühte ruumi peab olema paigaldatud autonoomne suitsuandur.

Ettevõtte tuleohutust reguleerivad paljud erinevad seadused, standardid ja määrused. Enamiku neist leiab tuleohutuse seadusest ja sellega seonduvatest siseministri määrustest.

Liiklemine merel

Enne mereleminekut ja merel olles:

• jälgige ilmateadet

• veenduge laeva ja navigatsiooniseadmete tehnilises korrasolekus

• kontrollige, kas kaasasolev kütusekogus on piisav, võimalusel võtke kaasa varukütus

• veenduge päästevarustuse olemasolus, selle korrasolekus ja vastavuses kehtestatud nõuetele

• andke lähedastele teada, kuhu ja kui kauaks kavatsete minna

• tehke endale selgeks merel kehtivad eeskirjad

• hinnake oma võimeid – kas olete selle reisi jaoks piisavalt kogenud

• olge kaine

• võtke kaasa sidevahend

• võtke kaasa vajalikud dokumendid

• kandke päästevesti

• järgige häid meretavasid

Lugege lisaks:

• Meresõiduohutuse seadus

• Nõuded väikelaeva varustusele ning väikelaeva kategooriad vastavalt väikelaeva konstruktsioonile, samuti sellise väikelaeva ohutusnõuded, millega korraldatakse tasu eest vabaajareise

• Veeteede amet

• MTÜ Eesti Vabatahtlik Mere- ja Järvepääste

Veeohutus

Peamised veeõnnetuste põhjused aastaringselt on:

• vette sattumine alkohoolijoobes

• nõrk ujumisoskus

• oma võimete ülehindamine

• terviserikked

• järelvalveta lapsed

• päästevesti mittekasutamine veesõidukites

Ärge minge purjus peaga ujuma ega lubage seda teha purjus sõbral! Ärge minge talvel õhukesele jääle!

Päästeala infotelefon 1524

Päästevaldkonna infotelefon avati 2007. aastal elanikkonnale ööpäevaringselt päästealase informatsiooni vahendamiseks ning Häirekeskuse teenuste info edastamiseks.

1524 tasub valida, kui:

• vajate kodu turvalisemaks muutmiseks nõuannet

• soovite teada päästeametniku kontaktandmeid ja vastuvõtuaega

• tahate teada, millistel tingimustel ja kus võib tuld teha

• soovite infot automaatse tulekahju signalisatsioonisüsteemi kohta

• soovite täiendavat informatsiooni Päästeameti korraldatavate ennetuskampaaniate kohta

• soovite SMS-112 teenuse kasutajana infot hädaabiteadete edastamise kohta mobiili lühisõnumi teel

• soovite infot tulekahjuõppuse korraldamise kohta

• teil on teisi päästealaga seotud küsimusi

LIIKLUSOHUTUS

Liiklusohutuse esimene eeltingimus on vastutustundlike, viisakate ja sõbralike liiklejate hea liikluskultuur.

Riigi ja KOV-ide ülesandeks liiklusohutuse tagamisel on:

• teede korrashoid

• liikluskorraldus ja järelevalve

• liiklusohutusprogrammid

• laste liikluskasvatus

Liiklusohutuse tagamiseks tuleb järgida liikluseeskirjas (ametliku nimetusega liiklusseadus) sätestatud reegleid.

Järelevalvet sõidukite ja jalakäijate liikluse üle teeb politsei. Riigipiiril kontrollivad mootorsõidukeid, nende haagiseid ja juhte piirivalve- ja tollitöötajad.

Liiklejate turvalisuse ja liiklusohutuse tagamist korraldab Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium.

Üldised nõuded liikluses

Eestis on üldjuhul lubatud sõita maksimaalselt

• asulates 50 km/h

• väljaspool asulaid 90 km/h

Sõidukil peab olema kehtiv liikluskindlustus ja teostatud tehniline ülevaatus. Kui juhil on kaasas isikut tõendav dokument, pole Eestis väljastatud juhiloa kaasaskandmine kohustuslik.

Eestis peavad liikuva mootorsõiduki tuled põlema igal ajal.

Autode naastrehvide kasutamine on lubatud 15. oktoobrist 31. märtsini, lamellrehve võib kasutada aasta läbi.

Talverehvide kasutamine on kohustuslik 1. detsembrist 1. märtsini. Vastavalt ilmaoludele võidakse teha erandeid.

Liiklusvahendit ei tohi juhtida alkoholijoobes. Juhi ühes grammis veres ei tohi olla alkoholi üle 0,20 milligrammi või väljahingatava õhu liitris üle 0,10 milligrammi.

Sõiduki juhtimiseks on vajalik vastava liiklusvahendi juhtimisõiguse olemasolu (juhiluba ja kehtiv tervisetõend). Tavalise sõiduauto juhtimiseks peab üldjuhul olema 18-aastane. Juhilubade välja andmisega tegeleb Maanteameti liiklusregistri büroo (endise nimega Riiklik Autoregistrikeskus, lühend ARK). Juhtimisõiguse saamiseks tuleb läbida mootorsõidukijuhi koolitus, sooritada teooriaeksam ja sõidueksam. Eestis väljastatud uued juhiload vastavad rahvusvahelistele nõuetele ning kehtivad ka väljaspool Eestit. Samamoodi kehtivad Eestis mujal välja antud, rahvusvahelistele nõuetele vastavad juhiload.

Jalgrattaga iseseisvalt sõiduteel sõitmiseks peab olema vähemalt 10-aastane. Vanuses 10–15 aastat peab jalgratturil olema juhiluba.

Täpsemalt vaata liiklusseadust ja Maanteeameti kodulehekülge.

Liiklusõnnetus

on juhtum, kus vähemalt ühe sõiduki teel liikumise või teelt väljasõidu tagajärjel saab inimene vigastada või surma või tekib varaline kahju.

Kui on juhtunud liiklusõnnetus ja on kannatanuid, või kui edasist liiklejate või keskkonna ohutust ei suudeta iseseisvalt tagada, helistage numbrile 112. Pärast abi kutsumist andke vigastatutele esmaabi. Esmaabi andmisel tegutsege vastavalt Päästeameti korraldustele. Liiklusõnnetuse vormistamisel ja asjaolude selgitamisel olge viisakas ja püüdke jääda rahulikuks.

Päästeametit tuleb informeerida ka siis, kui on toimunud kokkupõrge suurema loomaga (hunt, karu, ilves, metssiga, punahirv, põder, metskits).

Politsei informeerimine (telefonil 110) on vajalik, kui liiklusõnnetuses on kannatanuid või õnnetuses osalenud juht või juhid ja kahju saaja(d) ei ole vastutuse küsimuses ühel meelel. Tegutsege vastavalt politsei korraldustele.

Kindlustuse teavitamine

Liiklusõnnetusest tuleb teavitada kindlustust. Liiklusõnnetuse vormistamiseks on soovitatav kasutada blanketti “Teade liiklusõnnetusest”. Samasugune vorm on kasutusel kogu Euroopas. Blanketi saab hankida kindlustusandjatelt või bensiinijaamadest. Hoidke igaks juhuks ühte blanketti autos tagavaraks. Enam kui kahe osalejaga liiklusõnnetuse korral täidetakse samast vormist mitu komplekti.

NB! Alati on mõistlik üles märkida võimalikud tunnistajad (nende nimed ning kontaktandmed).

KINDLUSTAMINE

Kindlustamine ei muuda toimunud õnnetust olematuks, kuid võimaldab leevendada selle tagajärgi. Mõelge võimalikele juhtumitele, mis võivad mõjutada teie ja lähedaste majanduslikku olukorda. Erilist tähelepanu vajavad õnnetused, mida juhtub harva, kuid mille läbi võib tekkida suur kahju. Analüüsige, mida, mille vastu ja millistel tingimustel on mõistlik kindlustada.

Vabatahtlik kindlustus on selline, milleks ei kohusta seadus. Selle eelduseks on isiklik huvi kaitsta ennast ettenägematutest sündmustest tulenevate kahjulike tagajärgede eest. Vabatahtlikud on näiteks kodu-, sõiduki- ja õnnetusjuhtumite kindlustus. Samas võivad pangad teatud tehingute tegemisel (nt. auto liisimine, kodulaenu võtmine) seada tingimuseks nende kasuks tehtud kindlustuslepingu olemasolu.

Kohustusliku kindlustuse puhul kohustab kindlustuslepingut sõlmima seadus. Kõige levinum selle liikidest on liikluskindlustus, mille sõlmimise kohustus tuleneb liikluskindlustuse seadusest.

Sundkindlustus on kindlustus, mille puhul isikul on seadusega sätestatud kohustus tasuda kindlustusmakset või – maksu, ja mille hüvitamise kohustus on pandud riigile. Sundkindlustuseks on näiteks sotsiaalmaksu vahenditest rahastatav ravikindlustus.

E-TURVALISUS

Nii nagu ei ole soovitav jätta laokile oma pangakaarte ega anda võõrastele oma pangakaartide PIN-koode, on teatud abinõud vajalikud ka arvuti ning interneti kasutamisel:

• hoidke paroolid ainult enda teada

• ärge unustage oma ID-kaarti avaliku arvuti juurde

• pärast avaliku arvuti kasutamist kontrollige, et brauser kustutaks mälust veebilehtede külastuse ajaloo

• ärge laske avalikus arvutis oma paroole meelde jätta

• ärge laadige oma arvutisse tundmatuid programme

• ärge avage ega salvestage tundmatult saatjalt tulnud meili manuseid ja linke

• kasutage arvutis viirusetõrje tarkvara ning tulemüüri

• kui teie kontot on ebaseaduslikult kasutatud, ei pruugi konto edasiseks kaitseks jätkuda sellest, kui vahetate parooli – kindlasti kontrollige oma arvutit viiruste suhtes, samuti on kindlam vahetada ära nn. kontrollsõna

• ärge kasutage kontrollsõnade ja paroolidena sugulaste, sõprade ja lemmikloomade nimesid, oma sünnikuupäeva, kodust aadressi jne.

• kui kasutate arvutit peamiselt suhtlemiseks, e-kirjade lugemiseks jne., siis jagage arvuti kõvaketas võimaluse korral kaheks. Üks osa kõvakettast jäägu süsteemide ja uute tarkvarade installeerimiseks (nn. administraatori konto), teine osa igapäevaseks kasutuseks (nn. kasutajakonto). Kasutajakontol keelake uute programmide installeerimine ära

• hooldage oma arvutit korrapäraselt

RIIGIKAITSE

Riigikaitse

Eesti julgeolekupoliitika eesmärk on kindlustada Eesti iseseisvus ja sõltumatus, territoriaalne terviklikkus, põhiseaduslik kord ja rahva turvalisus, ning see hõlmab tegevusi valdkondades, mis võivad mõjutada riigi ja rahva kestmajäämist.

Eesti kaitsepoliitika aluseks on usutav heidutus, millega peame veenma oma julgeoleku ohustajaid, et neile Eesti ründamisest tulenev kahju kaalub võimaliku kasu üles.

Üks Eesti kaitsepoliitika olulisemaid põhimõtteid on riigikaitse terviklik käsitlus, mille kohaselt rakendatakse sõjalise ohu korral Eesti julgeoleku tagamisse kogu riigi ühtsed jõupingutused. Riigikaitse on sõjalisest kaitsest laiem mõiste ja hõlmab ka rahvusvahelist tegevust, tsiviilsektori toetust sõjalisele kaitsele, psühholoogilist kaitset, sisejulgeolekut ning elutähtsate teenuste toimepidevust mistahes raskusastmega ohustsenaariumi korral.

Kaitsevägi

Kaitseväe peamine ülesanne on tagada valmisolek riigi kaitsmiseks sõjalise tegevusega. Kaitsevägi planeerib ja teostab operatsioone kõigi väeliikide üksustega.

Rahuajal on kaitseväe ülesandeks õhuruumi ja territoriaalvete järelevalve ning kontroll, pideva kaitsevalmiduse tagamine, ajateenijate väljaõpe ja reservvägede ettevalmistus, üksuste osalemine rahvusvahelistel operatsioonidel ning tsiviilvõimude abistamine loodusõnnetuste või inimtekkeliste katastroofide tagajärgede likvideerimisel.

Kriisi korral või sõjaajal on kaitseväe ülesandeks kontrolli tagamine riigi territooriumil, kaitsevõime rakendamine agressiooni ärahoidmiseks, selle ebaõnnestumisel aga riigi terviklikkuse ja suveräänsuse kaitse kõigi olemasolevate sõjaliste vahenditega, riigi õhuruumi kontroll ja strateegiliste objektide õhukaitse, merekommunikatsioonide kontroll ning sadamate ja võimalike maabumistsoonide juurdepääsude kaitsmine.

Riigikaitse juhtimine

Rahuajal juhib kaitseväge kaitseväe juhataja, kes allub kaitseministrile. Kaitseväe juhataja vastutab kaitseväe valmisoleku eest täita kaitseväele pandud kohustusi. Tema tööorganiks on Kaitseväe Peastaap, mille ülesandeks on strateegiline planeerimine, dokumentide väljatöötamine ja väeliikide vahelise koostöö planeerimine.

Kaitsevägi jaguneb väeliikideks ning keskalluvusega asutusteks. Eestil on kolm väeliiki:

• maavägi

• merevägi

• õhuvägi

Igal väeliigil on ülem, kes allub vahetult kaitseväe juhatajale. Lisaks allub viimasele ka vabatahtlik riigikaitseorganisatsioon Kaitseliit.

Tegevteenistus

Tegevteenistus on avaliku teenistuse eriliik, kus kaitseväekohuslane töötab sõjaväelise auastmega ametikohal Kaitseväes või Kaitseliidus.

Tegevteenistusse saab võtta Eesti kodaniku, kes:

• on 18–60 aastat vana

• omab nõutavat kvalifikatsiooni, haridust ja sõjaväelist väljaõpet

• valdab eesti keelt nõutaval tasemel

• on tervisliku seisundi ja füüsilise ettevalmistuse poolest võimeline teenistuskohustusi täitma

Ajateenistus

(Kaitseväeteenistuse seadus)

Kaitseväekohustus on Eesti kodaniku kohustus osaleda riigikaitses. Isik, kellel on kaitseväekohustus, on kaitseväekohuslane. Naissoost isikutel on võimalik omal soovil võtta kaitseväekohustus ning asuda ajateenistusse.

Kaitseväekohuslased jagunevad:

• kutsealused

• 18–60-aastased meesoost isikud

• kaitseväekohustuse võtnud üle 18-aastane isik

Kaitseväeteenistuskohustuse täitmine on kaitseväekohuslase kohustus teha kindlaksmääratud ajavahemikul läbi aja- ja reservteenistus Kaitseväes. Kaitseväeteenistuskohuslased jagunevad:

• ajateenijad

• reservväelased

Kutsealusena arvelevõtmine

Rahvastikuregistri ja teiste riiklike andmekogude andmeid kasutades võtab Kaitseressursside Amet kutsealuse alates tema 17-aastaseks saamisest arvele kaitseväekohuslaste registris ning teavitab teda sellest kirjalikult kutsealuse rahvastikuregistrisse kantud elukoha aadressil või Ametlikes Teadaannetes.

Arvele võetakse kõik kutsealused, sõltumata nende elukohast, haridustasemest või tervislikust seisundist.

Arstlikud komisjonid

Kaitseväekohuslase terviseseisundi vastavust kaitseväeteenistuskohuslase tervisenõuetele hindab Kaitseressursside Ameti arstlik komisjon. Uuringud, analüüsid ja läbivaatus on kutsealuse ja reservis oleva isiku jaoks tasuta.

Kutsealune või reservis olev isik on kohustatud määratud ajal ja kohas arstlikku komisjoni ilmuma. Selle kohta saadab Kaitseressursside Amet talle kirjaliku kutse. Arstlikku komisjoni minnes tuleb kaasa võtta järgmised dokumendid:

• isikut tõendav dokument (ID-kaart või pass)

• vormikohane perearsti tõend

Soovitav on perearsti poole tõendi vormistamiseks pöörduda võimalikult aegsasti, kohe pärast kutse saamist. Tõend väljastatakse kutsealusele tasuta, reservis olev isik tasub tõendi eest ise.

Kui kutsealune või reservis olev isik arstlikku komisjoni ei ilmu, ettenähtud dokumente ei esita või talle määratud lisauuringutel või kutsesobivuse hindamisel ei osale, tehakse talle ettekirjutus või algatatakse väärteomenetlus. Ettekirjutuse täitmata jätmine toob endaga kaasa kuni 640 euro suuruse sunniraha nõude. Väärteomenetluse puhul võib trahvisumma ulatuda 800 euroni. Karistuseks võib olla ka kuni 20-päevane arest.

Ajateenistusse kutsumine

Ajateenistusse kutsutakse 18- kuni 27-aastane (k.a.) kutsealune, kelle terviseseisund vastab kaitseväeteenistuskohuslase tervisenõuetele ja kellel puudub õigus ajapikendusele või ajateenistusse asumisest vabastamisele.

Ajateenistusse kutsumise kuupäev, kellaaeg ja kogunemise koht teatatakse kutsealusele kirjalikult. Ta saab sellekohase tõendi tööandjale või õppeasutusele esitamiseks. Mõjuvaid põhjusi ettenähtud ajal määratud kogunemiskohta. mitteilmumiseks ei ole. Hilinemine võrdsustatakse mitteilmumisega. Mitteilmunute suhtes algatatakse väärteomenetlus. Kui olete dokumendid kaotanud, pöörduge Kaitseressursside Ameti poole, kes väljastab uued dokumendid.

Ajateenistuse ajaks säilib ajateenijale tema töö- või teenistuskoht ja õppekoht õppeasutuses. Tööandjal ei ole õigust kutsealuse töösuhet ajateenistuse tõttu lõpetada.

Ajateenijal on ravikindlustus. Tema lapsele makstakse ajateenija lapse toetust.

Juhul, kui kutsealusel on pankade ees laenukohustusi ja ta soovib taotleda maksepuhkust, tuleb pangaga ühendust võtta enne ajateenistusse asumist.

Tellitud meeldetuletused

Kaitseväekohuslane saab tellida meeldetuletusi:

• arstlikku komisjoni ilmumiseks

• ajateenistusse astumiseks

• asendusteenistusse astumiseks

Meeldetuletus saadetakse SMS-sõnumiga ja/või e-kirjaga kolm päeva enne sündmust. Teenus on tasuta. Selle tellimiseks peab olema aktiveeritud ametlik e-post eesnimi.perenimi@eesti.ee. Tellitud meeldetuletuse saamata jäämine ei vabasta kaitseväekohuslast kutsel märgitud tähtpäevaks arstlikku komisjoni, ajateenistusse või asendusteenistusse ilmumisest.

Ajateenistusse kutsumata jätmine

Ajateenistusse ei kutsuta kutsealust:

• kelle terviseseisund arstliku komisjoni otsusel ei vasta kaitseväeteenistuskohuslase tervisenõuetele

• kes ei ole läbinud vähemalt põhikooli II kooliastet põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse tähenduses

• kes on kriminaalasjas kahtlustatav või süüdistatav, kuni kriminaalmenetluse lõpetamiseni

• kes kannab vabadusekaotuslikku karistust

• välislepingus ettenähtud juhul

• kes on asunud omandama kõrgharidust arsti või õe erialal

Nimetatud asjaolude äralangemisel kutsutakse kutsealune ajateenistusse.

Ajateenistusse asumisest vabastamine

Ajateenistusest vabastatakse isik, kes:

• on asunud asendusteenistusse

• on saanud 28-aastaseks

• on süüdi mõistetud karistusseadustiku 8., 9., 13., 15., 18. või 22. peatükis sätestatud kuriteos ja selle eest on talle mõistetud vabadusekaotuslik karistus ning tema andmed ei ole karistusregistrist karistusregistri seaduse kohaselt kustutatud

• on tema andmete kaitseväekohuslaste registrisse kandmisele eelnenud ajal elanud rahvastikuregistri andmetel katkematult vähemalt seitse aastat välisriigis või on sündinud ja elanud välisriigis tema andmete kaitseväekohuslaste registrisse kandmisele vahetult eelnenud ajal ning ei ole viie aasta jooksul andmete registrisse kandmisest arvates esitanud kirjalikku taotlust ajateenistusse või asendusteenistusse asumiseks

• on läbi teinud kohustusliku sõjaväeteenistuse välisriigi relvajõududes või on teeninud sõjaväelasena välisriigi relvajõududes vähemalt 12 kuud või läbi teinud asendusteenistuse välisriigis

• on kantud tervishoiutöötajate riiklikku registrisse arsti või õena ning töötab vastaval erialal ja on läbi teinud Kaitseväe nõuetele vastava väljaõppe

• on nimetatud kohtunikuks ning kelle vabastamise ettepaneku on teinud kohtute haldamise nõukoda

Asendusteenistus

Isikutele, kes usuliste või kõlbeliste veendumuste tõttu on keeldunud kaitseväeteenistusest, on ette nähtud asendusteenistus.

Asendusteenistuja teenistuskoht võib olla asutuses, mis tegeleb päästetöödega, sotsiaalteenuseid osutavas asutuses või õppeasutuses, kus õpib erivajadusega õpilane.

Asendusteenistus kestab 12 kuud. Asendusteenistujal on ravikindlustus. Teenistuse ajal säilib tema töö- või teenistuskoht ja õppekoht õppeasutuses. Tasuta majutust ja toitlustamist talle ei tagata.

Asendusteenistuse läbinu arvatakse reservi koos kõigi sellest tulenevate õiguste ja kohustustega.

Toetused ajateenijale ja asendusteenistujale

Ajateenijale makstakse igakuist toetust vastavalt auastmele ja teenistuses oldud ajale. Asendusteenistujale makstakse igakuist toetust, mille suuruseks on Vabariigi Valitsuse kehtestatud kuupalga alammäär.

Lisaküsimustega hüvitise väljamaksmisel pöörduge Kaitseressursside Ameti poole telefonil 717 0748 või e-posti aadressil raamatupidamine@kra.ee.

Kaitseliit

kui Kaitseministeeriumi valitsemisalas tegutsev vabatahtlik, sõjaväeliselt korraldatud, relvi valdav ning sõjaväeliste harjutustega tegelev organisatsioon on kaitsejõudude osa, mis täidab talle Kaitseliidu seadusega ja selle alusel pandud ülesandeid.

Kaitseliit on avalik-õiguslik juriidiline isik, erakonnaväline organisatsioon. Tema ülesandeks on suurendada rahva valmisolekut kaitsta Eesti iseseisvust ja põhiseaduslikku korda.

Kaitseliidu põhikiri ja kodukord sätestavad tema sisemise korralduse, suhted kaitseväe määrustikega, käitumisreeglid ja sisemise asjaajamise. Põhikirja ja kodukorra kinnitab Vabariigi Valitsus.

Kaitseliitu kuulub 13 000 liiget. Tema eriorganisatsioonideks on Naiskodukaitse, Noored Kotkad ja Kodutütred. Nendega kokku on Kaitseliidu peres tegevad üle 21 000 vabatahtliku.

NATO

Põhja-Atlandi Lepingu Organisatsiooni (NATO) liikmesriigina (aastast 2004) tagatakse Eesti julgeolekut kollektiivkaitse põhimõttega, mille kohaselt rünnak ühe liikmesriigi vastu tähendab kogu alliansi ründamist.

NATO tegevus lähtub tema asutamislepingust, mis sätestab üldisemal tasandil liikmesriikide õigused ja kohustused NATO-s.

Lepingu eestikeelne tõlge Välisministeeriumi kodulehel, originaaltekst.

Põhja-Atlandi Nõukogu

Kõrgeim võim NATO-s kuulub Põhja-Atlandi Nõukogule, mis ühendab kõigi liikmesriikide esindajaid. Nõukogu formuleerib NATO poliitika ja suunab kogu alliansi tegevust. Nõukogu kohtub regulaarselt suursaadikute, harvemini riigipeade tasemel, ning tavaliselt ka kolm korda aastas kaitseministrite tasandil.

Konsensuse printsiip

NATO-s kehtib igal juhtimistasandil konsensuse printsiip. See tähendab, et ühtegi otsust ei saa vastu võtta enne, kui kõik liikmesriigid on sellega päri. Seega on ka väikestel liitlastel võimalik oma häält kuuldavaks teha ning alliansi strateegilise ja igapäevase poliitika kujundamises aktiivselt osaleda.

Eesti NATO-s

NATO on maailma võimsaim sõjaline liit, mis kasutab oma territooriumi kaitseks kõigi liikmete sõjalist ja poliitilist jõudu. Oma võimsusega tagab NATO kui sõjaline organisatsioon enda liikmetele rahu. NATO-l on olemas plaan kõikide liikmesriikide kaitseks ning selle rakendamist harjutatakse regulaarselt õppuste käigus.

Eesti ainult ei tarbi julgeolekut, vaid ka toodab seda. NATO liikmelisus tähendab valmisolekut abistada meie liitlasi ning aidata kaasa turvalisuse säilimisele kogu maailmas. Seetõttu peab Eesti kaitsevägi olema valmis osalema sõjalistel operatsioonidel ka väljaspool riigipiire, kui selleks on olemas rahva mandaat. Samuti panustab Eesti rahvusvahelisse küberjulgeolekusse, sest Eestis asub NATO küberkaitsekeskus, mis arendab NATO võimekust küberkaitse alal.

Eesti on NATO reageerimisjõudude koosseisus osalenud alates 2005. aastast. Lähemalt loe nende kohta NATO kodulehelt.

5. Tervishoid ja sotsiaalvaldkond

Tänapäeval on kombeks, et riik tagab oma kodanikele sotsiaalse kaitse, mis annab kindlustunde tuleviku suhtes ja võimaluse elada turvaliselt kogu elu. Sotsiaalse kaitse meetmed jagunevad sotsiaalkindlustuseks ja hoolekandeks.

Sotsiaalkindlustus on riiklik garantii, mille alusel antakse teatud juhtudel (surm, toitjakaotus, vanadus, töövõimetus, lapse sünd) täiendavat rahalist toetust või tagatakse sissetulekute jätkumine vähemalt tasemel, mis võimaldab inimväärset äraelamist. Sotsiaalkindlustust rahastatakse nii sotsiaalmaksu kaudu kui ka vabatahtlikest maksetest.

Hoolekanne on toetuste ja teenuste süsteem, mille eesmärgiks on leevendada vaesust ja sotsiaalset tõrjutust, kindlustada inimestele mitmesuguseid vabadusi ning luua paremaid võimalusi.

Sotsiaalministeerium

Tervishoiu ja sotsiaalvaldkonnaga tegelevad Eestis Sotsiaalministeerium ja tema allasutused. Sotsiaalministeeriumi eelarve moodustab suurima osa riigieelarvest.

Sotsiaalministeerium ise pakub järgmisi avalikke teenuseid:

• registreerib tööturuteenuste osutajaid, renditööjõu vahendajaid ning töötervishoiu- ja tööohutusalase koolitusega tegelevaid ettevõtteid

• haldab kollektiivlepingute andmekogu

Sotsiaalministeeriumiga seotud olulisemad asutused on:

• Sotsiaalkindlustusamet

• Eesti Haigekassa

• Ravimiamet

• Terviseamet

• Tööinspektsioon

• AS Hoolekandeteenused

• Soolise võrdõiguslikkuse osakond ja soolise võrdõiguslikkuse volinik

SOTSIAALKINDLUSTUSAMET

Sotsiaalkindlustusamet (rahvasuus pensioniamet) maksab mitmesuguseid riiklikke pensione: vanaduspensioni (sh. ka soodustingimustel), töövõimetus- ja toitjakaotuspensioni, rahvapensioni, väljateenitud aastate sooduspensioni ning eripensione ja soodustusi.

Sotsiaalkindlustusameti ülesanded on:

• kindlustada inimesi seaduses ettenähtud pensionide, toetuste ja hüvitistega

• määrata ja maksta elatisabi ning sisse nõuda riigile üle läinud elatisnõudeid

• osaliselt kustutada riigi tagatud õppelaenu summa tagasimaksmata osa

• tuvastada puude raskusastet ja puudest tulenevaid lisakulusid

• tuvastada püsivat töövõimetust

• tagada ja rahastada rehabilitatsiooni ja erihoolekannet

• osutada ohvriabi- ja lepitusteenust

Pensioni taotlemiseks tuleb pöörduda Sotsiaalkindlustusameti (ehk pensioniameti) elukohajärgsesse klienditeeninduse büroosse. Sotsiaalkindlustusameti infotelefon on 16 106. Välisriigist saate infotelefonile helistada numbril +372 612 1360. Elektronposti aadress on ska@ensib.ee.

PENSIONID

Riiklikud pensionid

Riiklikku pensioni makstakse Eesti alalisele elanikule ja tähtajalise elamisloa või elamisõiguse alusel Eestis elavale välismaalasele. Eesti pensionisüsteem toetub nn. kolmele sambale:

I sammas: riiklik pension

II sammas: kohustuslik kogumispension

III sammas: täiendav kogumispension

Riiklikud pensionid on:

• vanaduspension, sealhulgas:

• ennetähtaegne vanaduspension

• edasilükatud vanaduspension

• soodustingimustel vanaduspension

• rahvapension

• töövõimetuspension

• toitjakaotuspension

• väljateenitud aastate pension

• eripension

Vanaduspension

Õigus vanaduspensionile on isikul, kes on saanud 63-aastaseks ning kellel on vähemalt 15 aastat Eestis omandatud pensionistaaži. Hetkel on naiste pensioniiga natuke väiksem, kuid aastaks 2016 võrdsustuvad meeste ja naiste pensioniiga. Seejärel minnakse aastaks 2026 üle pensionieale 65 aastat.

Rahvapension

Rahvapensioni vanuselised tingimused on samad, mis vanaduspensioni puhul. Seda saab taotleda isik, kel puudub vajalik pensionistaaž, kuid kes on elanud Eestis seaduslikult vähemalt 5 aastat enne pensioni taotlemist.

Töövõimetuspension

Töövõimetuspensioni saab taotleda vähemalt 16-aastane püsivalt töövõimetuks tunnistatud isik, kelle töövõime kaotus on 40–100 % ja kes on Eestis omandanud selleks vajaliku pensionistaaži (mille pikkus on seotud isiku vanusega). Töövigastuse või kutsehaiguse tagajärjel tekkinud püsiva töövõimetuse puhul määratakse töövõimetuspension sõltumata staažist. Püsivalt töövõimetuks tunnistatud isikule määratakse töövõimetuspension kogu töövõimetuse ajaks, kuid mitte kauemaks kui vanaduspensioni ikka jõudmiseni. Töövõimetuspensioni taotlemiseks tuleb pöörduda Sotsiaalkindlustusameti elukohajärgsesse klienditeeninduse büroosse.

Toitjakaotuspension

Toitja surma korral on tema ülalpidamisel olnud perekonnaliikmetel õigus toitjakaotuspensionile. Lapsele, vanemale või lesele määratakse pension sõltumata sellest, kas nad olid toitja ülalpidamisel või mitte. Kui toitja suri töövigastuse või kutsehaiguse tõttu, määratakse toitjakaotuspension staažinõuet esitamata. Toitjakaotuspensioni suurus sõltub perekonnaliikmete arvust.

Väljateenitud aastate pension

Väljateenitud aastate pension määratakse vastava seaduse alusel nende kutsealade töötajatele ja spetsialistidele, kelle tööga kaasneb juba enne vanaduspensioni ikka jõudmist kutsealase töövõime kaotus või vähenemine, mis takistab sellel kutsealal või ametikohal töötamise jätkamist.

Õigus saada väljateenitud aastate pensioni on näiteks politseiametnikel, päästeteenistujatel, vanglaametnikel, kaevuritel, lenduritel jne., kui neil on täitunud nimetatud kutsealadel töötamisel pensionile õigust andev (vähemalt 15-aastane Eestis omandatud) staaž. Väljateenitud aastate pension määratakse eluajaks.

Eripensionid

Sotsiaalkindlustusameti kaudu saavad eripensioni politseiametnikud, prokurörid, kohtunikud, riigikontrolli ametnikud, õiguskantsler, kaitseväelased, päästeteenistujad, avaliku teenistuse ametnikud.

Riiklike pensionide arvutamine

Riiklik pension määratakse ja arvutatakse ümber iga aasta, lähtudes riikliku pensionikindlustuse seadusest. Kõige üldisemalt võib öelda, et riikliku pensioni suurus sõltub elu jooksul makstud sotsiaalmaksust ning töötajate ja pensionil olijate arvulisest vahekorrast. Tööandjad maksavad 33 % töötaja palgast sotsiaalmaksuks, millest 13 % läheb ravikindlustuseks ja 20 % praeguste pensionäride pensionideks.

Riikliku pensioni maksuvaba tulu (seisuga mai 2013) on 2304 eurot aastas ehk 192 eurot kuus. See osa pensionist, mis ületab 192 eurot kuus, kuulub tulumaksustamisele. Lisaks on nii töötaval kui ka mittetöötaval pensionäril õigus üldisele maksuvabale tulule, mis on 1728 eurot aastas ehk 144 eurot kuus. Seega võib pensionär saada maksuvabalt kokku kuni 336 eurot kuus.

Riiklike pensionide ehk I samba kohta leiab rohkem infot Sotsiaalkindlustusameti kodulehelt www.ensib.ee.

Kohustuslik kogumispension ehk II sammas

Kogumispensioniga liitumine on kohustuslik inimestele, kes on sündinud alates 1983. aastast. Vanematele inimestele on II sammas vabatahtlik, kuid kes on sellega kord liitunud, ei saa sellest enam loobuda. II samba makse suuruseks on 2 % brutopalgast. Sellele maksab riik juurde 4 %. Alates 1. jaanuarist 2013 teeb riik täiendavaid sissemakseid II sambasse neile, kes kasvatavad kuni kolmeaastast last. Sissemaksed II sambasse annavad tulumaksusoodustust.

II sambasse kogunenud pensioni on võimalik välja võtta siis, kui inimene on teise sambaga liitunud ja jõudnud vanaduspensioniikka. Kogumispensionile ja riiklikule vanaduspensionile võib minna ühekorraga või ka nii, et esialgu ainult ühele neist. Kogumispensioni väljamaksmise viisi valikuvõimalused hakkavad sõltuma sellest, mitme rahvapensioni määra väärtuses on pensionikontole osakuid kogunenud, nii et päris ise seda otsustada ei saa.

Valida on kolme variandi vahel: kas teha leping igakuiste maksete saamiseks kuni surmani, võtta kogu raha korraga välja või võtta see välja igakuiste maksete kaupa. Väljamaksed maksustatakse tulumaksuga. II pensionisamba osakud on pärandatavad. II samba väljamaksete kohta saab infot Pensionikeskuse kodulehelt.

Täiendav kogumispension ehk III sammas

Vabatahtliku pensionifondiga liitumine tähendab, et tuleb avada väärtpaberikonto mõnes pangas või fondis ning alustada sinna sissemaksete tegemist. Maksete suurust on võimalik ise määrata, neid saab vastavalt võimalustele ja vajadusele suurendada või vähendada, samuti ajutiselt peatada, ning alates 55-aastaseks saamisest või täieliku ja püsiva töövõimetuse tekkimisel on võimalik osa raha ka enne pensionile jäämist välja võtta. Sissemaksed III sambasse annavad tulumaksusoodustust.

Väljamaksete pealt tuleb maksta tulumaksu. Ka III samba osakud on pärandatavad.

III samba kohta saab rohkem infot pensionikeskuse kodulehelt.

Pensionid välislepingute alusel

Eestis teenitud pensioni makstakse ka siis, kui pensionär siirdub elama mõnda teise EL riiki või riiki, millega on vastav leping.

Eestil on sõlmitud sotsiaalkindlustusleping järgmiste riikidega: Leedu, Läti, Moldova, Soome, Rootsi, Ukraina, Madalmaade Kuningriik (Holland), Kanada, Vene Föderatsioon. Lepingud hõlmavad pensionide maksmise korda pensionäridele, kes pärast lepingu jõustumist kolivad või on kolinud Eestist sotsiaalkindlustuslepingu sõlminud maale või vastupidi.

TOETUSED

Peretoetused

Sotsiaalkindlustusamet maksab riiklikke peretoetusi, mida on õigus saada Eesti alalisel elanikul ja Eestis seaduslikult elaval välismaalasel. Riiklikud peretoetused (seisuga mai 2013) on:

• sünnitoetus

• lapsendamistoetus

• lapsetoetus on igakuine toetus, mida makstakse lapse sünnist kuni tema 16-aastaseks saamiseni. Kui laps käib koolis, makstakse toetust selle õppeaasta lõpuni, millel ta saab 19-aastaseks

• lapsehooldustasu on igakuine toetus vähem kui kolmeaastast last kasvatavale isikule, kes ei saa vanemahüvitist või ei saa sünnitus- või lapsendamishüvitist ravikindlustuse seaduse alusel

• üksikvanema lapse toetus on igakuine toetus, mida makstakse juhul, kui lapse isa on teadmata või kui üks vanematest on tunnistatud tagaotsitavaks

• ajateenija või asendusteenistuja lapse toetus

• eestkostel või perekonnas hooldamisel oleva lapse toetus

• elluastumistoetus on ühekordne toetus, mida makstakse lastekodus kasvanud, perekonnas hooldamisel või eestkostel olnud noorele iseseisva elu alustamisel

• seitsme- ja enamalapselise pere vanema toetus

Peretoetuste taotlemiseks tuleb pöörduda Sotsiaalkindlustusameti klienditeeninduse büroosse ja esitada vajalikud dokumendid. Toetuste taotlemisel esitatakse originaaldokumendid. Peretoetuste taotlemise avalduse saab esitada ka elektroonselt riigiportaali www.eesti.ee kaudu (aadressil https://www.eesti.ee/est/teenused/kodanik/perekond_1/peretoetuste_taotlus_1).

Toetus määratakse vastava õiguse tekkimise päevast, kui selle taotlemiseks vajalikud dokumendid on esitatud 6 kuu jooksul. Hilisemal toetuse taotlemisel määratakse igakuine toetus tagantjärele, kuid mitte rohkem kui taotluse esitamisele eelnenud 6 kuu eest.

Taotluse vormi saab Sotsiaalkindlustusameti klienditeeninduse büroost või ameti koduleheküljelt rubriigist Blanketid.

Kui on ilmnenud asjaolusid, mis mõjutavad peretoetuste saamist või nende suurust, tuleb sellest 10 tööpäeva jooksul teatada elukohajärgsele Sotsiaalkindlustusameti klienditeeninduse büroole. Kui toetuse saamist mõjutavaid asjaolusid pole teatatud või ilmneb teadlikku valeandmete esitamist, nõutakse enammakstud summa tagasi või tehakse tasaarvestus.

Kindlasti tuleks Sotsiaalkindlustusametit informeerida, kui:

• lapse kasvatamise eest makstakse peretoetusi mõnes teises riigis

• eestkostel või perekonnas hooldamisel oleva lapse toetuse saajal lõpeb eestkoste- või hooldusleping

• üksikvanema lapse toetust saava lapse isadus tuvastatakse

• üksikvanema lapse toetust saav laps lapsendatakse

• 16-aastane või vanem laps lõpetab või katkestab õpingud

• laps viibib kinnipeetava, arestialuse või vahistatuna kinnipidamisasutuses

• muudel juhtudel, kui toetust saava isiku elus toimuvad muutused, mis võivad mõjutada toetuse saamist

Eelmainitud peretoetused ei sõltu olemasolevast sissetulekust, kuid neid võetakse teatud juhtudel arvesse teiste riiklike toetuste maksmisel (nt. toimetulekutoetuse määramisel).

Vanemahüvitis

Vanemahüvitise ehk emapalga eesmärk on hüvitada väikelapse kasvatamise tõttu saamata jäänud tulu, et inimesed ei loobuks lapse saamisest majanduslikel põhjustel. Õigus vanemahüvitisele on last kasvataval vanemal, lapsendajal, võõrasvanemal, eestkostjal või hooldajal, kes on Eesti alaline elanik või Eestis seaduslikult elav välismaalane. Kui eelnimetatud isikul on elukoht mitmes riigis, on tal õigus vanemahüvitisele tingimusel, et ta viibib Eestis vähemalt 183 päeva aastas.

Vanemahüvitist makstakse 435 päeva. Üldjuhul on kuni lapse 70 päeva vanuseks saamiseni õigus hüvitisele last kasvataval emal, seejärel aga võivad vanemad kasutada seda õigust kordamööda. Kuna vanemahüvitis on kuuhüvitis, on hüvitise saajat võimalik vahetada kalendrikuu algusest.

Hüvitise suurus arvutatakse taotleja eelmise kalendriaasta ühe kalendrikuu keskmise tulu alusel. Hüvitise suuruseks kuus on reeglina 100 % hüvitise saaja eelmise kalendriaasta ühe kuu keskmisest sotsiaalmaksuga maksustatud tulust. Vanemahüvitisel on nii alampiir (290 €) kui ka ülempiir, milleks on eelmise aasta ühe kuu kolmekordne Eesti keskmine sissetulek. Vanemahüvitiselt tuleb tasuda tulumaks. Hüvitise saamise ajal võib töötada, kuid saadud tasu vähendab makstavat hüvitist. Vanemahüvitise kohta saab rohkem lugeda Sotsiaalkindlustusameti kodulehelt http://ensib.ee/vanemahuvitis/.

Vanemahüvitis sõltub eelnevast sissetulekust ja toetustest, ning seda võetakse teatud juhtudel arvesse teiste riiklike toetuste maksmisel (nt. toimetulekutoetuse määramisel).

Elatisabi

Elatisabile on õigus alaealisel lapsel, kelle vanem ei täida ülalpidamiskohustust või ei tee seda perekonnaseaduses nõutavas ulatuses. Elatisabile on õigus Eesti alalisel elanikul ja Eestis seaduslikult elaval välismaalasel. Õigust elatisabile ei ole lapsel, kellele samalaadset elatisabi maksab mõni teine riik. Elatisabi makstakse vanemale, kes taotleb kohtult elatise väljamõistmist. Elatisabi saamine ei välista ega piira muude toetuste määramist ja maksmist.

Rohkem infot peretoetuste kohta saab Sotsiaalkindlustusameti kodulehelt: http://www.ensib.ee/peretoetused-2/.

Alimendid

Perekonnaseaduse järgi on vanematel kohustus oma lapsi ülal pidada. Eelkõige tähendab see ülalpidamiskohustust alaealise lapse suhtes, kuid selleks võib olla ka muu abivajav alanev või ülenev sugulane, kes ei ole võimeline ennast ise ülal pidama. Elatis on lapse ülalpidamiseks makstav raha. Igakuine elatis ühele lapsele ei või olla väiksem kui pool Vabariigi Valitsuse kehtestatud kuupalga alammäärast. Kui last kasvatava vanema või teise vanema varanduslik seisund või lapse vajadused muutuvad, võib esitada kohtule hagiavalduse elatise suuruse muutmiseks.

Õigus elatisele on ka täisealisel lapsel, kes jätkab põhi- või keskhariduse omandamist põhikoolis, gümnaasiumis või kutseõppeasutuses, kuid mitte kauem kui 21-aastaseks saamiseni.

Toimetulekutoetust

saavad lisaks Eesti kodanikele ja seaduslikult Eestis elavatele välismaalastele taotleda ka Eestis viibivad rahvusvahelise kaitse saajad. Seda maksab riigieelarvelistest vahenditest kohalik omavalitsus (KOV), kuhu tulebki toetuse taotlemiseks pöörduda. Toimetulekutoetuse taotlemist, arvestamist, määramist ja maksmist reguleerib sotsiaalhoolekande seadus.

Toimetulekutoetus sõltub olemasolevast sissetulekust ja toetustest ning seda arvestatakse teiste toetuste määramisel.

Toetuse arvestamisel võetakse (eluruumi sotsiaalselt põhjendatud normi ning kehtestatud piirmäärade ulatuses) arvesse jooksval kuul tasumisele kuuluvad eluruumi alalised kulud, näiteks korteriüür, tarbitud vee, elektri ja sooja maksumus jm. Eluruumi sotsiaalselt põhjendatud normiks loetakse 18 m^2 iga perekonnaliikme kohta ning lisaks 15 m^2 perekonna kohta. Eluruumis üksinda elavatele pensionäridele võib toimetulekutoetuse määramisel arvestada normpinnaks kuni 51 m^2. Eluruumi alaliste kulude piirmäärad kehtestab KOV volikogu sellises ulatuses, mis tagab isiku inimväärse äraelamise.

Toetuse saamiseks esitab taotleja hiljemalt 20. kuupäevaks avalduse valla- või linnavalitsusele, kelle halduspiirkonnas ta alaliselt või püsivalt elab. Toimetulekutoetus määratakse jooksvaks kuuks.

Vajaduspõhine peretoetus

on uus toetus, mida makstakse allpool sellega seostatud sissetulekupiiri elavatele lastega perekondadele. Vajaduspõhist peretoetust määrab ja maksab KOV riigieelarvelistest vahenditest. Taotlusi vajaduspõhise peretoetuse saamiseks on kohalikele omavalitsustele olnud võimalik esitada alates 1. juunist 2013. Toetuste väljamaksmine algab 1. juulist 2013. Vajaduspõhise peretoetuse taotlemist, määramist ja maksmist reguleerib sotsiaalhoolekande seadus.

Vajaduspõhine peretoetus sõltub olemasolevast sissetulekust ja toetustest ning seda arvestatakse teiste toetuste määramisel.

Vajaduspõhist peretoetust on õigus taotleda isikul, kes saab lapsetoetust riiklike peretoetuste seaduse alusel.

Matusetoetust

on võimalik taotleda kohalikult omavalitsuselt (riikliku matusetoetuse maksmine eraisikule lõpetati 1. juulist 2009), kes sätestab toetuse suuruse ja taotlemise korra. Üldiselt makstakse matusetoetust inimesele, kes kannab kadunu matmise kulud.

Kohaliku omavalitsuse lisatoetused

Lisaks riiklikele toetustele võib KOV määrata ja maksta täiendavaid toetusi oma eelarvest. Et nendest teada saada, tuleb pöörduda elukohajärgse KOV poole, s.t. selle poole, mille alla te rahvastikuregistri järgi kuulute. Lisatoetused on mõeldud eelkõige pensionäridele ja eakatele (ravimite ja prillide muretsemiseks), lastele (toitlustamiseks, kooli alustamiseks, lastelaagrisse minekuks), puudega inimestele (hooldamise korraldamiseks, sotsiaalteenuse tarbeks, transpordiks, abivahendi soetamiseks jne.) ja vähekindlustatutele (kolimiseks, dokumendi taotlemiseks, kinnipidamiskohast vabanenud isikule).

Infot täiendavate sotsiaaltoetuste kohta leiab KOV-ide kodulehekülgedelt.

Puuetega inimeste toetused

Puuetega inimestele suunatud sotsiaaltoetusi on 8 liiki:

• puudega lapsele

• puudega tööealisele inimesele

• puudega vanaduspensioniealisele inimesele

• puudega lapsevanemale

• õppetoetus

• töötamistoetus

• rehabilitatsioonitoetus

• täienduskoolitustoetus

Sellise toetuse saamiseks on vaja täita vastav taotlus ja esitada Sotsiaalkindlustusametile. Täpsemalt vaata näiteks Eesti Puuetega Inimeste Koja või Sotsiaalkindlustusameti kodulehte.

SOTSIAALHOOLEKANDETEENUSED

KOV ja riigi hoolekandeteenused

Sotsiaalhoolekandeteenuseid pakub sõltuvalt teenuse iseloomust kas riik või KOV. Üldiselt lähtutakse põhimõttest, et avalikke kohustusi täidavad esmajärjekorras kodanikule kõige lähemal seisvad võimuorganid, ning kõigepealt pakutakse abivajajale kõige lähemal oleva tasandi võimalusi. Seetõttu on peamiseks hoolekandeteenuste osutajaks KOV. Teenuste hulka, mida ta pakub, kuuluvad isiklik abistaja, tugiisik, invatransport, elukoha kohandamine, turvakodu, varjupaik, sotsiaaleluase, perekonnas hooldamine, sotsiaalnõustamine ja hooldusabi.

Hoolekandeteenuseid, mida on kohalikul tasandil liiga keeruline pakkuda, korraldab riik. Nendeks on erihoolekanne raske ja pikaajalise psüühilise erivajadusega inimestele; soodustingimustel eraldatavad tehnilised abivahendid; rehabilitatsiooniteenus puuetega inimestele ja laste asenduskodu. Riik toetab ka lapsehoiuteenust raske ja sügava puudega lastele.

Rehabilitatsiooni- ja erihoolekandeteenuseid pakutakse üle Eesti ja nende osutamist korraldab Sotsiaalkindlustusamet. Rehabilitatsiooniteenuse eesmärk on parandada puudega inimese iseseisvat toimetulekut, suurendada ühiskonda kaasatust ja soodustada töötamist või tööle asumist. Erihoolekandeteenused on suunatud täisealistele isikutele, kellel on raskest, sügavast või püsivast psüühikahäirest tulenevalt välja kujunenud suurem kõrvalabi, juhendamise või ka järelevalve vajadus ning kes vajavad toimetulekuks professionaalset kõrvalabi.

Täpsem info teenuste ja teenuseosutajate kohta on kättesaadav aadressidel

http://www.ensib.ee/rehabilitatsiooniteenus-5/ ja

http://www.ensib.ee/erihoolekanne/.

Vältimatut sotsiaalabi on õigus saada igal Eestis viibival isikul.

SOOLINE VÕRDÕIGUSLIKKUS

Sooline võrdõiguslikkus on inimõiguste, avaliku hüve ja demokraatia küsimus. Kaasaegne arusaam inimõigustest näeb ühiskonna soolises kihistumises mitte ainult tasakaalustatud inimarengu takistust, vaid ka inimõiguste rikkumist. Demokraatia ja majanduse arengu eelduste hulka kuulub, et indiviididel on soost sõltumata võrdsed võimalused end ühiskonnas teostada.

Laiemas mõttes tähendab sooline võrdõiguslikkus olukorda, kus inimesed on vabad arendama oma võimeid ja tegema valikuid, ilma et seda piiraksid traditsioonilised soorollid ja – stereotüübid ning naiste ja meeste vaheline hierarhiline võimusuhe.

Sooline võrdõiguslikkus kitsamas mõttes tähendab poliitikavaldkonda, mis tegeleb naiste ja meeste kui ühiskonna kahe kõige suurema sotsiaalse grupi sotsiaalsete suhete, sh. võimusuhete tasakaalustamisega. Poliitika rakendamine on tingitud ühiskonnakorra ja majanduse muutustest. Majanduslik areng eeldab, et naised ja mehed mõlemad annaksid oma osa nii tasuliste kui ka tasustamata tööde tegemisel.

Soolise võrdõiguslikkuse ja võrdse kohtlemise volinik on sõltumatu ja erapooletu asjatundja, kes jälgib soolise võrdõiguslikkuse seaduse ja võrdse kohtlemise seaduse nõuete täitmist. Sooline ebavõrdsus võib väljenduda mitmes erinevas valdkonnas, näiteks on naistel ja meestel tööturul ja majanduses erinev staatus või erineb nende juurdepääs ressurssidele (sh. aeg, info, võrgustikud) jm. Soolise võrdõiguslikkuse volinik võtab vastu avaldusi ja annab arvamusi võimaliku diskrimineerimise toimumise kohta. Tema veebilehekülg on http://www.svv.ee.

VARJUPAIGA TAOTLEMINE

Varjupaiga taotlemine Eestis

1997. aastal ühines Eesti 1951. aasta Genfi pagulaste seisundi konventsiooni ja selle 1967. aasta New Yorgi protokolliga, mis tähendab, et Eesti on võtnud endale rahvusvahelise kohustuse kaitsta välismaalasi, kes vastavad dokumendis esitatud nõuetele. Eestis tegeleb varjupaigataotlejatega Politsei- ja Piirivalveamet (PPA), tehes selleks koostööd ka Ühendatud Rahvaste Organisatsiooni Pagulaste Ülemvoliniku Ametiga (United Nations High Commissioner for Refugees – UNHCR) ning paljude Eesti kolmanda sektori organisatsioonidega. Kogu seda valdkonda reguleerib Eestis välismaalasele rahvusvahelise kaitse andmise seadus, mis sisaldab endas nii eelnimetatud konventsiooni põhimõtteid kui ka EL direktiivide nõudeid.

Varjupaigataotluse esitamise võimalused

Enne riiki sisenemist saab ükskõik millises Eesti Vabariigi piiripunktis esitada varjupaigataotluse piirivalveametnikule. Seda võimalust tuleb kasutada juhul, kui välismaalasel ei ole kehtivat viisat, reisidokumenti ega Eesti elamisluba. Kui välismaalane on juba Eestis, siis tuleb varjupaiga taotlemise sooviga pöörduda PPA kodakondsus- ja migratsiooniosakonna staatuse määratlemise büroo rahvusvahelise kaitse talitusse.

Kui varjupaigataotluse läbivaatamise eest vastutab Eesti, alustab PPA sisulist menetlust, mis kestab maksimaalselt 6 kuud. Iga taotlus vaadatakse läbi individuaalselt ja erapooletult. Otsuse tegemisel võetakse arvesse taotleja päritolumaa inimõiguste alast olukorda, tema selgitusi tagakiusamise kohta ja kõiki muid konkreetse taotlusega seonduvaid asjaolusid. Varjupaigamenetlus ei ole avalik ning PPA hoiab menetluse käigus saadud info rangelt konfidentsiaalsena.

Varjupaiga taotleja

on välismaalane, kes on Eestis esitanud varjupaigataotluse, et saada rahvusvahelist kaitset. Varjupaiga taotleja staatus kestab kuni PPA või kohtu otsuse jõustumiseni.

Rahvusvahelise kaitse saaja

on välismaalane, keda on tunnustatud pagulasena või täiendava või ajutise kaitse saajana, ning kellele on antud Eesti elamisluba.

Pagulane

on välismaalane, kes vastab pagulaste seisundi konventsioonis sätestatud tingimustele ja kellele PPA on andnud pagulase staatuse.

Konventsiooni kohaselt on pagulane “isik, kes põhjendatult kartes tagakiusamist rassi, usu, rahvuse, sotsiaalsesse gruppi kuulumise või poliitiliste veendumuste pärast viibib väljaspool kodakondsusjärgset riiki ega suuda või kartuse tõttu ei taha saada sellelt riigilt kaitset, või kes nimetatud sündmuste tagajärjel viibib kodakondsusetuna väljaspool oma endist asukohariiki ega suuda või kartuse tõttu ei taha sinna tagasi pöörduda”.

Täiendava kaitse saaja

on välismaalane, kes ei kvalifitseeru pagulaseks, kuid kelle suhtes on alust arvata, et tema päritoluriiki tagasi- või väljasaatmine võib talle kaasa tuua tõsise ohu, sealhulgas: surmanuhtluse kohaldamise või täideviimise; piinamise või ebainimliku või inimväärikust alandava kohtlemis- või karistamisviisi; vägivalla rakendamise rahvusvahelise või riigisisese relvakonflikti tõttu.

Ajutise kaitse saaja

on välismaalane, kes on sunnitud eelkõige rahvusvaheliste organisatsioonide üleskutse tulemusena oma päritoluriigist või – piirkonnast lahkuma või on sealt evakueeritud, ning kellel seoses olukorraga nimetatud riigis ei ole võimalik turvaliselt ja püsivalt tagasi pöörduda, ja kes võib kuuluda rahvusvahelist kaitset reguleerivate sätete reguleerimisalasse; või kes on põgenenud relvakonflikti või püsiva vägivalla piirkonnast; või keda ähvardab tõsine oht langeda või kes on langenud inimõiguste süsteemse või üldise rikkumise ohvriks.

Ajutine kaitse on erandlik menetlus, mille eesmärk on anda massilise sisserände või eeldatava massilise sisserände korral viivitamatut ja ajutist kaitset välismaalastele, kes ei saa päritoluriiki tagasi pöörduda.

Rahvusvahelise kaitse ning varjupaiga taotlemise kohta saab lähemalt lugeda PPA kodulehelt http://www.politsei.ee/et/teenused/rahvusvaheline-kaitse/.

Varjupaigataotlejatel on õigus Eestis saada rahalist toetust toimetulekupiiri ulatuses ning muud vältimatut abi, näiteks kiirabiteenust. Eestis rahvusvahelise kaitse ja pagulasstaatuse saanud isikutel on õigus saada sotsiaaltoetusi ja muud abi Eesti alalise elanikuga samadel alustel.

TERVISHOID

Eesti Haigekassa

Haigekassa korraldab ravikindlustust, et võimaldada kindlustatud isikutele ravikindlustushüvitisi. Eesti ravikindlustuse eesmärk on katta kindlustatud isikute tervishoiukulud haiguste ennetamiseks ja raviks, rahastada ravimite ja meditsiiniliste abivahendite ostmist ning maksta ajutise töövõimetuse jm. rahalisi hüvitisi.

Eesti ravikindlustus järgib solidaarsuse printsiipi: haigestumise korral ei sõltu hüvitatava tervishoiuteenuse maksumus sellest, kui palju konkreetse inimese eest sotsiaalmaksu on makstud. Tööd tegevate inimeste sotsiaalmaksust tasub haigekassa ka nende inimeste tervishoiuteenuste eest, kes parasjagu ei tööta.

Haigekassa infotelefon on 16 363.

Välisriigist infotelefonile helistades + 372 669 6630.

Sotsiaalmaks

Sotsiaalmaksu laekumisi kasutatakse pensionikindlustuseks ja riiklikuks ravikindlustuseks. Sotsiaalmaksu tasub töötaja eest tööandja. Selle määr on 33% töötaja brutotöötasust. Mõnedel erijuhtudel (nt. erinevate hooldajatoetust saavate isikute ning paljulapseliste perede eest) tasub sotsiaalmaksu Eesti riik. Riik tasub sotsiaalmaksu ka äriühingute töötajate eest, kellele on määratud töövõime kaotus 40 % või enam. Sotsiaalmaks on isikustatud maks. See tähendab, et kõik selle summad, mis isikuga seoses makstakse, lähevad arvesse tema pensioni väljaarvutamisel ja maksmisel.

Sotsiaalmaksu maksmist reguleerib sotsiaalmaksu seadus, selle uus redaktsioon hakkab kehtima 01.01.2014.

Ravikindlustus

Igal Eesti alalisel elanikul, sealhulgas tähtajalise elamisloa või elamisõiguse alusel Eestis elaval isikul, kes maksab või kelle eest makstakse sotsiaalmaksu, on õigus ravikindlustusele. Ravikindlustus on ka kõigil, kellele on Eestis määratud riiklik pension. Alla 19-aastasele isikule on ravikindlustus garanteeritud sõltumata sellest, kas tema vanemad töötavad või mitte. Ravikindlustuse alustamiseks, lõpetamiseks ja peatamiseks vajalikud dokumendid esitab haigekassale tööandja (teatud juhtudel võib esitajaks olla ka keegi muu, vt. täpsemalt http://www.haigekassa.ee/kindlustatule).

Haigekassas tööandja kaudu kindlustatud inimeste ravikindlustus kehtib veel kaks kuud pärast töö- või teenistussuhte lõppemist. Kui uus tööandja esitab vajalikud dokumendid haigekassasse isiku kehtiva kindlustuse ajal, jätkub kindlustus uuel alusel ilma katkemiseta. Ravikindlustuseta töötaja tööleasumisel hakkab kindlustus kehtima 14 päeva pärast, kui vajalikud dokumendid jõuavad haigekassasse 7 kalendripäeva jooksul alates tööle asumise päevast.

Kui inimene on kaotanud töö ja koos sellega ka ravikindlustuse, siis on tal võimalik ennast töötukassas töötuks registreerida. Töötu õigus ravikindlustusele tekib pärast seda, kui ta on kuu aega töötuna arvel olnud. Töötukassa ja töötukindlustuse kohta vaata täpsemalt 9. vihikust.

Tudengid võivad saada ravikindlustuse ülikooli kaudu.

Ravikindlustuse omamine tähendab, et inimene ei pea oma ravi eest maksma. Võidakse kehtestada vaid visiiditasu.

Oma ravikindlustuse kehtivust saate kontrollida kodanikuportaalist www.eesti.ee või helistades haigekassa infotelefonil 16 363.

Paljudele küsimustele ravikindlustuse kohta leiate vastused haigekassa kodulehelt http://www.haigekassa.ee/kysi/kkk-ravikindlustus.

Perearst

Igal ravikindlustatud Eesti kodanikul on perearst. Perearsti saab ise valida, esitades avalduse otse perearstile endale. Perearsti saab vahetada, selleks tuleb vaid kirjutada avaldus uuele perearstile. Neile, kes pole endale ise perearsti valinud, on selle määranud maavanem.

Perearst osutab üldarstiabi ja suunab vajadusel uuringutele ning eriarsti juurde. Ravikindlustatud isikule on perearsti abi tasuta. Ravikindlustuseta isikul tuleb perearsti teenuse eest maksta ise. Arstile pääsemiseks peab kaasa võtma isikut tõendava pildiga dokumendi.

Perearsti infotelefon on 1220. Rohkem infot leiate veebilehelt http://www.1220.ee/.

Eriarstiabi

on ambulatoorne või statsionaarne tervishoiuteenus, mida osutavad eriarst või hambaarst ja tema kaastöötajad. Eriarstiabi võib olla haiglaväline, enamasti aga antakse seda haiglas. Naiste-, naha-, silma-, kopsu- ja hambaarsti juurde minekuks perearsti saatekirja vaja ei ole. Traumade korral on võimalik ilma perearsti suunamiseta pöörduda ka otse haiglasse, kirurgi või traumatoloogi vastuvõtule erakorralise meditsiini osakonnas (EMO).

Hambaravi

Alla 19-aastastele on hambaravi tasuta. Seda saab ainult niisuguse hambaarsti juures, kellel on haigekassaga sõlmitud ravi rahastamise leping. Teatud tingimustel on võimalik haigekassalt taotleda hambaravihüvitist.

Hambaravi ja sellega seotud hüvitiste kohta võib rohkem infot leida veebilehelt http://www.haigekassa.ee/kindlustatule/hambaravi.

Ravikindlustus väljaspool Eestit

Üldjuhul haigekassa väljaspool Eestit tehtud plaanilisi ravi- ja haiglakulutusi ei kata. Haigekassa kaudu kindlustatu, kes viibib Euroopa Liidus turistina, saab ootamatult vajaminevat arstiabi võrdsetel tingimustel selles riigis elavate kindlustatud inimestega. Tal peab olema kaasas Euroopa ravikindlustuskaart või selle asendussertifikaat, mis tuleb raviasutuses esitada koos isikut tõendava dokumendiga.

Euroopa ravikindlustuskaarti ja selle asendussertifikaati saab taotleda juhul, kui on olemas Eestis kehtiv ravikindlustus.

Euroopa ravikindlustuskaardi taotlemiseks on järgmised võimalused:

• riigiportaali www.eesti.ee kaudu

• tuues see klienditeeninduse büroosse (v.a. keskosakond Tallinnas)

• saates selle haigekassasse postiga

• või digitaalselt allkirjastatuna e-postiga

Taotluse vorm on saadaval haigekassa koduleheküljel, Eesti Posti postkontorites ja haigekassa piirkondlike osakondade klienditeeninduse büroodes.

Euroopa ravikindlustuskaardiga saab vajaminevat arstiabi järgmistes riikides: Austria, Belgia, Bulgaaria, Hispaania, Holland, Iirimaa, Island, Itaalia, Kreeka, Küpros, Leedu, Liechtenstein, Luksemburg, Läti, Malta, Norra, Poola, Portugal, Prantsusmaa, Rootsi, Rumeenia, Saksamaa, Slovakkia, Sloveenia, Soome, Suurbritannia, Šveits, Taani, Tšehhi Vabariik, Ungari.

Kiirabi

Õigus saada tasuta kiirabiteenust on igal Eesti Vabariigi territooriumil viibival isikul. Kiirabi kutsumiseks kehtib Eestis ühtne häirekeskuse telefoninumber 112. Kõne on tasuta kõigilt telefonidelt, sh. mobiililt ja lauatelefonilt. Helistada on võimalik ka ilma SIM-kaardita ning isegi siis, kui mobiilivõrk on ülekoormatud.

Valides numbri 112, saate ühenduse häirekeskuse päästekorraldajaga, kes teeb otsuse kiirabi vajalikkuse kohta ning annab kutse edasi lähimale vabale kiirabibrigaadile. Väljakutse kiirus sõltub abivajaja tervislikust seisundist. Meditsiinilist abi vajavat kutset tehes rääkige võimalikult selgelt ja täpselt – kes vajab abi, kus abivajaja asub, mis tal viga on. Öelge, kas kannatanu on teadvusel ning kas ta hingab. Püüdke vastata häirekeskuse töötaja küsimustele võimalikult täpselt, kuid lühidalt ja kiiresti.

Kuulake tähelepanelikult, mida häirekeskuse töötaja räägib, käituge vastavalt. Ärge katkestage kõnet enne selleks loa saamist. Ärge lahkuge abivajaja juurest. Kui patsiendi seisund muutub, helistage 112-le uuesti ja kirjelda muutusi.

Hoidke oma telefon vaba, et teel olev kiirabi või häirekeskuse töötaja saaks teile vajadusel tagasi helistada.

Kuulmis- ja kõnepuudega inimesed saavad häirekeskuse teenuse SMS-112 kaudu saata eesti ja vene keeles tasuta hädaabisõnumeid päästjate, kiirabi või politsei appikutsumiseks numbrile 112. Rohkem infot SMS-iga päästjate kutsumise kohta leiate siit: http://www.rescue.ee/hairekeskus/projekt-sms112.

Haiglavõrk

Haiglavõrgu eesmärk on tagada tervishoiuteenuse järjepidevus, kvaliteet ja kättesaadavus.

Haiglavõrgu planeerimise aluseks on haiglaliik. Haiglaliigi määratlemise aluseks on teeninduspiirkonnad, nende suurus ja eriarstiabi kättesaadavus elanikele, mis peaks olema tagatud 1 tunni jooksul või 70 km kaugusel. Haiglavõrgu haiglate liigid on:

• Piirkondlik haigla – teeninduspiirkond 500 000–1 000 000 inimest. Eestis on kolm piirkondlikku haiglat: SA Põhja-Eesti Regionaalhaigla, SA Tartu Ülikooli Kliinikum ja SA Tallinna Lastehaigla.

• Keskhaigla – teeninduspiirkond 50 000–100 000 inimest. Eestis on neli keskhaiglat: AS Lääne-Tallinna Keskhaigla, AS Ida-Tallinna Keskhaigla, SA Pärnu Haigla, SA Ida-Viru Keskhaigla.

• Üldhaigla – teeninduspiirkond 50 000–100 000 elanikku. Eestis on 11 üldhaiglat ning need asuvad üldjuhul maakonnakeskustes.

• Kohalik haigla – teeninduspiirkond kuni 40 000 inimest. Kohalikku haiglat on vaja tõmbekeskustes, mis asuvad kõrgema etapi haiglatest kuni 70 km kaugusel. Sellises haiglas osutab valvearst arstiabi ööpäev läbi, kuid puudub ööpäevaringne erakorraline kirurgiline valveteenistus.

Lisaks sellele on Eestis mitu ühele või paarile erialale (nt. ortopeedia või veresoontekirurgia) spetsialiseerunud erihaiglat.

RAVIMID

Ravimiamet

Ravimiamet on valitsusasutus, mille ülesandeks on ravimite järelevalve. Ravimiamet kontrollib ravimite toimivust, kvaliteeti, kliiniliste uuringutega seotud tulemusi, määrab ravimi liigi, väljastab valdkonnaga seotud tegevuslubasid, kogub ja hindab teavet ravimite kõrvaltoimete kohta jne.

Ravimite müük

Ravimeid müüakse Eestis apteekides. Ravimid jagunevad käsimüügi- ja retseptiravimiteks. Viimaseid määrab määrab arst vastava korralduse, s.t. retseptiga. Üldiselt on retseptiravimid soodushinnaga. Veebileheküljel www.ravimiinfo.ee saate tutvuda ravimite hindadega apteekides üle kogu Eesti.

Mõningatel juhtudel on võimalik taotleda haigekassalt ravimihüvitist. Rohkem infot leiate haigekassa lehelt http://www.haigekassa.ee/kindlustatule/soodusravimid/taiendav.

Digiretsept

Eestis kirjutab arst patsiendile tavaliselt digiretsepti. Seda ei trükita paberil välja, vaid saadetakse arsti arvutist interneti teel otse retseptikeskusesse. Retseptikeskus on retseptide (ravimid, imikutoidud, meditsiiniseadmed) väljakirjutamiseks ning töötlemiseks asutatud elektrooniline andmekogu. Apteeki minnes peab digiretseptiga ravimi väljaostjal olema kaasas isikut tõendav dokument, kus on peal pilt ning isikukood, näiteks ID-kaart, juhiluba või pass. Juhul kui ravimit ostetakse teisele inimesele, näiteks lapsele, läheb vaja ka tema isikukoodi. Kõiki oma digiretsepte on võimalik näha riigiportaalis www.eesti.ee. Digiretsepti alusel saab ravimeid välja osta kõikidest Eesti apteekidest.

Terviseamet

Terviseamet allub Sotsiaalministeeriumile. Selle ülesandeks on kaitsta ja hoida Eesti elanike tervist, toetada tervisliku elukeskkonna kujundamist ja tervisesüsteemi toimimist. Terviseameti tegevusvaldkondadeks on tervishoid, nakkushaiguste seire ja epideemiatõrje, keskkonnatervis, kemikaalide ja meditsiiniseadmete ohutus.

Vaktsineerimine

Teadus ja tehnoloogia on andnud meie käsutusse paljude nakkushaiguste vastu võitlemiseks tõhusa vahendi – vaktsiini. Vaktsiin tagab inimesele tervise täna ja aastateks ette. Ravimid on küll head, kuid saavad aidata vaid tagajärgedega võitlemisel. Vaktsineerimine aitab kaitsta ohtlike nakkushaiguste eest.

Vaktsineerimisele leidub Eestis vastaseid ja pooldajaid ning vaktsineerimisega on seotud mitmeid müüte. Tihti arvatakse, et parem haigus läbi põdeda, kui vaktsineerida, või et vaktsiinid sisaldavad ohtlikke aineid, nõrgestavad organismi ning on ravimitööstuse vandenõu ja rahaallikas. Rohkem infot saab järgnevalt lingilt.

Vaktsineerimine on vabatahtlik. Lapse ja piiratud teovõimega isiku vaktsineerimise üle otsustab lapsevanem või tema seaduslik esindaja. Enne vaktsineerimist kontrollib tervishoiutöötaja patsiendi tervislikku seisundit, et teha kindlaks, kas tal esineb vaktsineerimisele ajutisi või püsivaid vastunäidustusi. Kui neid on, lükatakse vaktsineerimine ajutiselt edasi või jäetakse üldse ära.

Arst või õde teeb kõikide vaktsineerimiste kohta sissekande immuniseerimispassi, mis jääb patsiendile. Immuniseerimispass tuleb vaktsineerima minnes alati kaasa võtta. Immuniseerimispass tuleb alles hoida, sest seda võib vaja minna ka näiteks välisriiki reisima, tööle või õppima minnes. Immuniseerimispass väljastatakse vastsündinutele sünnitusmajas, ülejäänutele seoses vaktsineerimisega.

Eestis vaktsineeritakse peamiselt nakkushaiguste ja viiruste vastu, nagu näiteks tuberkuloos, hepatiidi erinevad vormid, leetrid, punetised, lastehalvatus, gripp, rotaviirus jpt.

Teatud piirkondadesse reisides on oluline ja vahel ka kohustuslik vaktsineerida end kindlate reisimisega seotud nakkushaiguste vastu, nagu Jaapani entsefaliit, kõhutüüfus, kollapalavik. Täpsemat infot reisimisega seotud nakkuste ja vaktsineerimise kohta leiate aadressil http://www.terviseamet.ee/nakkushaigused/reisimine-ja-tervis.html.

6. Haridus ja elukestev õpe

ÕIGUS HARIDUSELE JA KOOLIKOHUSTUS

Eestis on igaühel õigus haridusele. Õppimine on kooliealistele lastele kohustuslik ning riigi ja kohalike omavalitsuste üldhariduskoolides tasuta. Lubatud on erakoolid, mis võivad olla tasulised. Laste hariduse valikul on otsustav sõna vanematel.

Igaühel on õigus saada eestikeelset õpetust. Eestis on põhikoole, kus õppekeeleks on vene keel, erakoolid on õppekeele valikul vabad, kuid samas peab olema tagatud eesti keele õpe seaduses sätestatud tasemel. Kodakondsuse taotlemiseks ei pea eesti keele eksamit sooritama isik, kes on omandanud eesti keeles põhi-, kesk- või kõrghariduse. Eestikeelseks kooliks on kool, kus vähemalt 60 % õppetööst toimub eesti keeles.

Hariduse andmine on riigi järelevalve all. Riigi poolt tegeleb selle valdkonnaga Haridus- ja Teadusministeerium.

Koolikohustus

Kõik lapsed, kes on enne käimasoleva aasta 1. oktoobrit saanud 7-aastaseks, on koolikohustuslikud kuni põhihariduse omandamiseni või 17-aastaseks saamiseni. Koolikohustust võib edasi lükata lapse tervisliku seisundi tõttu ja seda võib täita ka kodus õppides. Õppimisvõimalus on ka neil noortel, kes on juba 17-aastased ja vanemad, kuid kelle koolitee katkes 6. või 7. klassis. Nemad saavad jätkata õpinguid mittestatsionaarses õppes täiskasvanute gümnaasiumide juures, samuti on neile avatud klassid mõnede kutsekoolide juures.

Ühtegi õpilast ei vabastata koolikohustuse täitmisest tema puude või väheste võimete tõttu. Põhiharidust saab omandada ka lihtsustatud õppekava alusel, sõltuvalt erivajadustest ja võimetest. Eesti koolikohustus ei laiene välisdiplomaatide ja välisriikide esindajate lastele. Nendele on mõeldud Euroopa Kool. Eestis elava välisriigi kodaniku ja kodakondsuseta isiku laps on koolikohustuslik.

Vanema kohustused ja koolist puudumine

Vanem on kohustatud koolikohustuse täitmisele kaasa aitama, sealhulgas:

• looma õpilasele õppimist soodustavad tingimused

• esitama koolile oma kontaktandmed, teatama nende muutumisest

• tutvuma koolielu reguleerivate aktidega

• tegema kooliga koostööd

• võtma vastu abi, mida talle pakub kool või elukohajärgne valla- või linnavalitsus

• pöörduma kooli ettepanekul nõustamiskomisjoni poole

• taotlema vajaduse korral koolilt ja õpilase elukohajärgselt valla- või linnavalitsuselt kaasabi koolikohustuse täitmise tagamisel, nagu seadus ette näeb

Kui vanem oma kohustusi ei täida, tuleb valla- või linnavalitsusel asuda lapse õiguste kaitsele. Vanemat karistatakse rahatrahviga kuni 200 trahviühikut, kui tema koolikohustuslik laps ei ole kantud ühegi kooli nimekirja või on ühe õppeveerandi jooksul põhjendamata puudunud rohkem kui viiendikust õppetundidest.

Kui laps koolist puudub, peab vanem sellest kohe puudumise esimesel päeval koolile teatama. Kui puudumise teiseks päevaks ei ole koolile põhjusest teatatud, on koolil kohustus lapsevanemaga ühendust võtta.

Õppetundidest puudumise mõjuvad põhjused on järgmised:

• õpilase haigestumine või raviprotseduuridel viibimine

• läbimatu koolitee või muu vääramatu jõud, sealhulgas ilmastikutingimused, mille puhul on põhjendatud õppest puudumine (vt. allpool)

• olulised perekondlikud põhjused

• muud kooli poolt mõjuvaks loetud põhjused

Rahvusvähemuste laste õigus emakeele õppimiseks

Rahvusvähemuste lapsed võivad õppida põhikoolis oma emakeeles, kuid sel juhul on eesti keele õppimine neile kohustuslik alates 1. klassist, ning põhikooli lõpetamisel peab kool tagama õpilasele eesti keele oskuse tasemel, mis võimaldab jätkata õpinguid eesti keeles.

Keele- ja kultuuriõpet peab korraldama kool:

• kui sellekohase kirjaliku taotluse kooli direktorile on esitanud vähemalt kümme sama emakeelega õpilase lapsevanemat (eestkostjat), kusjuures õpe korraldatakse valikainena vähemalt 2 tundi nädalas

• koostöös valla- või linnavalitsusega, kui taotlusi on vähem kui kümnelt lapsevanemalt (õpperühma võib moodustada erinevate klasside ja koolide õpilastest)

Keele- ja kultuurirühmad

Eesti õppekeelega koolide õpilastele, kelle emakeel ei ole eesti keel, peab looma tingimused nende emakeele õppimiseks ja rahvuskultuuri tundmaõppimiseks. Keele- ja kultuuriõppe rühma moodustab kool vastavalt laekunud taotlustele kaks korda aastas.

ÕPPETÖÖ TINGIMUSED

Sotsiaalministri määrus (tervisekaitsenõuded kooli päevakavale ja õppekorraldusele) määratleb tingimused, milles õppetööd ei toimu.

Õppetunnid jäetakse ära õpperuumis, kus õhutemperatuur on vähem kui 19 °C, ja võimlas, kus see on vähem kui 18 °C.

Õppetegevuse korraldamisel arvestatakse lisaks välisõhu reaalsele temperatuurile ka organismile tegelikult toimivat välisõhu temperatuuri. Viimast hinnatakse Eesti meteoroloogia ja hüdroloogiainstituudi veebilehel avaldatud igapäevaste ilmavaatluste andmete ja Terviseameti veebilehel avaldatud tuule-külma indeksi tabeli alusel.

Õppetunnid võib ära jätta, kui sõit kooli ja tagasi ei ole korraldatud ja tegelikult toimiv välisõhu temperatuur on:

• −20 °C ja madalam (1.–6. klassis)

• −25 °C ja madalam (7.–9. klassis)

Kehalise kasvatuse tunde võib läbi viia õues:

• 1.–6. klassi õpilastele tegelikult toimival välisõhu temperatuuril kuni −10 °C

• 7.–12. klassi õpilastele tegelikult toimival välisõhu temperatuuril kuni −15 °C

• mõõduka tuule korral tuulekiirusel kuni 8 m/s

Koolidele on kehtestatud ühtsed normid ka õppekorralduse, nädalakoormuse ja hindamise kohta. Enamik regulatsioone on kirjas põhikooli- ja gümnaasiumiseaduses.

Nädalakoormus

Ühes õppenädalas on viis õppepäeva. Õpilase suurim nädalakoormus võib olla:

1. klassis 20 tundi

2. klassis 23 tundi

3.–4. klassis 25 tundi

5. klassis 28 tundi

6.–7. klassis 30 tundi

8.–9. klassis 32 tundi

Õpiülesanded

1. klassis koduseid õpiülesandeid ei anta. Järgmistes klassides ei anta neid pühadejärgseks päevaks ja õppeveerandi esimeseks päevaks.

Õppepäevas võib läbi viia ühe kontrolltöö. Selle toimumise ajast teatatakse õpilastele vähemalt 5 õppepäeva ette. Õppenädalas võib läbi viia kuni 3 kontrolltööd. Kontrolltöid ei planeerita esmaspäevale ja reedele, samuti õppepäeva esimesele ning viimasele õppetunnile, välja arvatud juhul, kui õppeaine on tunniplaanis ainult esmaspäeval ja/või reedel või ainult esimese ja/või viimase tunnina.

Tundide kestus

Õppetunni pikkus on 45 minutit. Õppetunni võib jagada mitmeks osaks ja kuni kaks tundi võib toimuda järjest, ilma vahetunnita. Vahetund ei tohi olla lühem kui 10 minutit iga õppetunni kohta.

Õpilaste arv põhikooli klassis

Klassi täituvuse ülemine piirnorm põhikooliastmes on 24 õpilast. Kooli pidaja võib kehtestada väiksema, koolidirektori ettepanekul ja hoolekogu nõusolekul aga ka suurema ülemise piirnormi (kuni 26 õpilast). Kui põhikooli kahe või enama klassi õpilasi on kokku 16, võib neist moodustada liitklassi.

Hindamine koolis

Õpilasi hindab klassi- või aineõpetaja vastavalt õpilase võimetele, teadmistele ja püüdlustele. 1.–6. klassis võib õpetaja kasutada kirjeldavat sõnalist hindamist.

ÜLDHARIDUS

Üldharidus hõlmab alus-, põhi- ja keskharidust. Kõikidel haridusastmetel toimub õppetöö ühtse riikliku õppekava alusel, millest lähtudes kujundab iga õppeasutus oma õppekava. Vajalikud õpikud, töövihikud ja muu õppematerjali valib õpetaja ministri määrusega kinnitatud riiklikule õppekavale vastavate õpikute, töövihikute ja tööraamatute nimekirjast. Põhihariduse omandamisel peab kool tagama kooli õppekava läbimiseks vajalike vahendite tasuta kasutamise.

Alusharidus

Alusharidus omandatakse põhiliselt kodus ning selle eest vastutavad vanemad või neid asendavad isikud. Perekondlikku kasvatust toetavad ja täiendavad koolieelsed lasteasutused:

• lastesõim – kuni 3-aastastele lastele

• lasteaed – kuni 7-aastastele lastele

• erilasteaed – kuni 7-aastastele erivajadustega lastele

• lasteaiaga ühendatud algkool (ühise juhtkonnaga lasteaed-algkool) või põhikool (lasteaed-põhikool)

Põhiharidus

Põhiharidus on kõigile kohustuslik üldharidusmiinimum. Kooliealisele lapsele sobiva kooli valimine on vanematele vaba, kuid arvestada tuleks lapse huvide, võimete ja kooli õppekavaga. Põhikool on kohustatud võtma õpilaseks vastu kõik selleks soovi avaldavad koolikohustuslikud isikud, kellele see kool on elukohajärgne. Riik toetab põhikooli õpilaste koolilõunat, koolilõuna arvestuslik maksumus on 0,78 eurot. Kallima koolilõuna puhul tasub lisanduva summa kas lapsevanem või kohalik omavalitsus, seda otsustab iga omavalitsus iseseisvalt. Lisaks põhikoolile võib lapse panna ka huvikooli.

Keskharidus

Keskharidus rajaneb põhiharidusel ning jaguneb üld– ja kutsekeskhariduseks.

Üldkeskharidus

omandatakse gümnaasiumis. Riik ja kohalikud omavalitsused peavad tagama kõigile soovijatele võimaluse üldhariduse omandamiseks. Gümnaasiumi vastuvõtmise üldine kord on kehtestatud haridus- ja teadusministri määrusega. Määruses reguleerimata küsimustes kehtestab kooli vastuvõtu tingimused ja korra kooli pidaja, või tolle volitusel kooli direktor. Kooli vastuvõtu tingimused peab kool avalikustama oma veebileheküljel. Seega võivad koolide vastuvõtutingimused erineda, ning mõistlik on tutvuda just teid huvitava kooli vastuvõtutingimustega.

Õppetegevus toimub päevases, õhtuses ja kaugõppe vormis. Kooli on lubatud lõpetada ka eksternina. Üldkeskhariduse omandamine annab õiguse jätkata õpinguid kõrg- või kutsekoolis.

Õppenõustamiskeskus

Igas Eesti maakonnas tegutseb õppenõustamiskeskus (kontaktid leiab SA Innove kodulehelt), kus õpilastele, lastevanematele ja õpetajatele pakutakse psühholoogilist, logopeedilist, eripedagoogilist ning sotsiaalpedagoogilist nõustamist. Tugikeskuste ülesanne on toetada laste arenguliste ja hariduslike erivajaduste varajast märkamist ning individuaalset arengut. Lisaks tegelevad nägemis-, kuulmis- ja raske kõnepuudega õpilaste, nende vanemate ja õpetajate nõustamisega üle Eesti kaks erivajadustega laste kooli – Tartu Emajõe Kool ja Tartu Hiie Kool.

Kutseharidus

Kutseharidust reguleerib kutseõppeasutuse seadus.

Kutseharidus hõlmab kutse-, eri- ja ametialast õpet, mida saab omandada nii põhihariduseta kui ka põhikooli ja gümnaasiumi baasil, ning mis lubab jätkata õpinguid kõrgkoolis.

Kutseõppeasutuste lõpetajad, kes soovivad jätkata õpinguid kõrghariduse tasemel, peavad üldjuhul sooritama riigieksamid. Kõigil keskharidusega isikutel on võrdne õigus konkureerida kõrgharidust andvatesse õppeasutustesse.

Täiskasvanute haridus

Täiskasvanutel on võimalik valida täis- või osakoormusega õpe ning omandada nii põhi-, kesk- kui ka kõrgharidust, samuti täiendada end vabahariduslikul või tööalasel koolitusel. 1993. aastast alates reguleerib seda täiskasvanute koolituse seadus.

KOOLI ASTUMINE JA KOOLI LÕPETAMINE

Esimesse klassi astumine

Esimesse klassi astumisel on kool kohustatud vastu võtma oma teeninduspiirkonnas elavad lapsed, kuid vabade kohtade olemasolul võivad vanemad valida ka mõne teise kooli. Kool kehtestab vastuvõtu tingimused ja korra ning avalikustab need oma veebilehel.

Lapse esimesse klassi vastuvõtmisel katsete korraldamist riiklikult ette ei nähta, ent iga kool võib seda teha iseseisvalt. Lapsevanemal on õigus juures viibida, kuid ta ei tohi sekkuda. Teadmiste ja oskuste hindamise korda kooli vastuvõtmisel ei ole lubatud muuta 1. märtsist järgmise õppeaasta alguseni, välja arvatud siis, kui need tuleb viia kooskõlla seadusega.

Paljud kohalikud omavalitsused maksavad lapse esmakordselt kooli mineku puhul toetust. Uurige oma linna- või vallavalitsusest, millised võimalused on teie omavalitsuses.

Põhikooli lõpetamine

Põhikooli lõpetamise tingimused sätestatakse põhikooli riiklikus õppekavas. Põhikooli lõpetamiseks peavad 9. klassi õpilase kõigi õppeainete aastahinded ning lõpueksamite tulemused olema vähemalt “rahuldavad”.

Õpilane peab 7.–9. klassis sooritama loovtöö ning tegema vähemalt rahuldava tulemusega kolm lõpueksamit. Kõigile on kohustuslik eesti keele ja kirjanduse või eesti keele kui teise keele ja matemaatika eksam. Kolmanda eksamiaine saab õpilane valida haridus-ja teadusministri poolt kinnitatud õppeainete hulgast (viimati olid nendeks vene, inglise, saksa või prantsuse keel, vene keel ja kirjandus, bioloogia, keemia, füüsika, geograafia, ajalugu või ühiskonnaõpetus). Oma valikust tuleb koolile teada anda 1. veebruariks.

Lõpueksamite materjalid, ülesanded ja küsimused koostatakse Sihtasutuses Innove ja need on kõigile koolidele üle Eesti ühesugused.

Põhikooli lihtsustatud õppekava järgi õppinud õpilased sooritavad kolm lõpueksamit kooli poolt koostatud materjalide põhjal eesti keeles ja matemaatikas ning kooli direktori määratud aines.

Mõnel juhul võib kooli õppenõukogu otsusel lõputunnistuse (õpilase kirjaliku avalduse põhjal ja lapsevanema nõusolekul) siiski ka kuni kahe “puudulikuga” õpilasele kätte anda.

Kooli vahetamine

Mõnikord on lapsel vaja elukoha muutumise tõttu vm. põhjusel vahetada kooli. Selleks, et kõik sujuks tõrgeteta, on antud alljärgnevad soovitused.

Kui koolivahetus on tingitud elukoha muutusest:

• Uurige juba varakult, millised oleksid lapse õppimisvõimalused uues elukohas. Lapsele koolikoha leidmiseks pöörduge selle linna või valla haridusametniku poole, kuhu laps elama asub. Eelpoolöeldu kehtib ka välismaale elama asumise korral.

• Kui tahate ise lapsele kooli valida, siis võtke ühendust kooliga, kuhu soovite teda panna. Teise riiki asumise korral selgitage välja, kas seal on ise kooli valimine võimalik.

• Täpsustage valla/linna haridusametis, missuguseid dokumente tuleb koolikoha saamiseks ja kooli vastuvõtmiseks esitada. Erinevad riigid ja koolid võivad nõuda erinevaid dokumente. Mõnikord on vaja lasta need tõlkida või apostilliga kinnitada.

Kui olete saanud lapsele uue koolikoha, esitage koolile, mille nimekirjas teie laps praegu on, avaldus tema nimekirjast kustutamiseks.

Avalduse näidis Haridus- ja Teadusministeeriumi lehel.

Ärge unustage koolile õpilase nimekirjast kustutamise avalduse esitamist, muidu hakkavad kool ja kohalik omavalitsus teie last taga otsima kui koolikohustuse täitmata jätjat.

Kui laps asub välisriigi õppeasutusse õppima ajutiselt (1–2 aastaks) ning soovib seejärel kodukooli naasta, peab vanem hiljemalt 30. juuniks esitama kooli direktorile taotluse tema kooli õpilaste nimekirja jätmiseks järgmisel õppeaastal.

Õpingute jätkamisel Eestis asub õpilane õppima klassis, kus ta vahepeal möödunud aega arvestades õpiks juhul, kui ta oleks õpinguid jätkanud Eestis ning iga õppeaasta järel viidud üle järgmisse klassi. Lapsevanema taotlusel võib õpilane jätkata õpinguid ka madalamas klassis.

Õppenõukogu määrab klassi, kus õpilane õpinguid jätkab, kui:

• õpilane tuleb välisriigi õppeasutusest ega ole varem Eestis õppinud

• tal puudub haridust tõendav dokument

• ta õppis eelmises koolis mõne teise riikliku õppekava järgi

• ta õppis erivajadustega laste koolis või sanatoorses koolis, kus on kehtestatud erinev õppeaastate arv, õppeainete loend või õppetundide arv

Õpilase väljaheitmine koolist põhihariduse tasemelt

Õpilase koolist väljaheitmise tingimused on kirjas põhikooli- ja gümnaasiumiseaduses. Koolikohustuslikus eas põhiharidust omandavat õpilast ei ole lubatud koolist välja heita. Koolikohustusliku ea ületanud põhiharidust omandav õpilane heidetakse koolist välja, kui ta:

• ohustab oma käitumisega teiste õpilaste turvalisust koolis

• puudub mõjuva põhjuseta õppetundidest ning teda ei ole seetõttu võimalik järgmisse klassi üle viia

Õhtuses või kaugõppevormis põhiharidust omandava õpilase võib koolist välja heita, kui ta ei ole 5 järjestikuse õppenädala jooksul õppetööle ilmunud.

Õpilase väljaheitmine koolist keskhariduse tasemelt

Keskharidust omandav õpilane heidetakse koolist välja juhul, kui rohkem kui pooled talle ühe õppeaasta jooksul kolmes või enamas õppeaines välja pandud kursusehinnetest on “nõrgad” või “puudulikud”. Täpsemad väljaheitmise tingimused kehtestab kooli kodukord, mis on kooliti erinev.

KOOLIGA SEOTUD PROBLEEMID JA KÜSIMUSED

Koolitööd ja selle korralduslikku poolt puudutavate küsimustega tuleb pöörduda esmajärjekorras kooli, seejärel KOV ametniku, maavalitsuse haridusosakonna, ning viimasena Haridus- ja Teadusministeeriumi poole.

Kooli valdkond

Koolitööd puudutavatele küsimustele saab vastused koolist, eelkõige klassijuhatajalt, õppealajuhatajalt või direktorilt.

SA Innove valdkond

Sihtasutus Innove vastab küsimustele

• riikliku õppekava rakendamise

• riigieksamite, põhikooli lõpueksamite, tasemetööde

• eesti keele tasemeeksami

• välismaiste põhi- ja keskharidust tõendavate lõpudokumentide ekspertiisi

• kutsehariduse sisulise arendamise, sealhulgas õppekava arenduse kohta

Üleriigiliste olümpiaadide kohta saab infot Tartu Ülikooli Teaduskoolist.

Kohaliku omavalitsuse ja maavalitsuse ametniku valdkond

Kui probleem jääb koolis lahendamata, tuleks järgmise sammuna pöörduda kohaliku omavalitsuse või maavalitsuse ametniku poole.

Valla või linna haridusametniku valdkonda kuuluvad:

• valla või linna hariduse arenguprogramm

• piirkonna haridusasutused

• koolikorralduslikud küsimused – õpilaste vastuvõtmise tingimused, valikained, õpisuunad, õpilaskodu, transpordi- ja toitlustamisprobleemid

• piirkonna haridusasutuste rahastamine

Maavalitsuse haridusosakonna valdkonda kuuluvad:

• järelevalve seaduste ja riiklike õppekavade täitmise, õppe- ja kasvatusprotsessi korraldamise ning laste tervisekaitse tingimuste üle munitsipaal- ja eraõppeasutustes

• maakondlikud õpilasüritused ja olümpiaadid

• regionaalne hariduspoliitika

Haridus- ja Teadusministeeriumi valdkond

Kui probleemid on jäänud eelmistel tasanditel lahendamata, tuleks kirjaliku avaldusega pöörduda Haridus- ja Teadusministeeriumi välishindamisosakonna poole. Probleeme ei lahendata telefoni teel ega anonüümkirjade alusel. Enne vastuse andmist on vaja kuulata ära mõlemad osapooled.

Haridus- ja Teadusministeeriumi, maavalitsuste ja kooli omanike kompetentsi ei kuulu:

• töövaidlusküsimused – neid aitab lahendada Tööinspektsioon

• tervisekaitsenõuete rikkumine koolis – neid lahendab Terviseamet

• tuleohutusnõuete eiramine koolis – nende puhul pöördutagu Päästeameti kohaliku allüksuse poole

Haridusliku erivajaduse korral

toovad õpilase andekus või õpiraskused, tema terviseseisund, puue, käitumis- ja tundeeluhäired, pikemaajaline õppest eemalviibimine või kooli õppekeele ebapiisav valdamine kaasa vajaduse teha muudatusi või kohandusi õppeprotsessis, õppe sisus, kestuses, – koormuses ja – keskkonnas, taotletavates õpitulemustes või õpetaja poolt klassiga töötamiseks koostatud töökavas.

Õpiraskuste põhjused võivad olla:

• sotsiaalpsühholoogilised (tõrjutus, vägivald, koolikiusamine, suhtlemisraskused jms.) nii koolis kui ka kodus

• füsioloogilised ja vaimsed (nägemis- ja kuulmishäired, erivajadused)

• koolistress ja koolihirm

Suulise ja kirjaliku kõne puuete raviks ja ennetamiseks tuleb pöörduda logopeedi poole. Haridusliku erivajadusega õpilase õppe korraldamisel lähtutakse kaasava õppe põhimõtetest: üldjuhul õpib selline õpilane elukohajärgse kooli tavaklassis ning tema õppe korraldamise põhimõtted sätestatakse kooli õppekavas.

Individuaalõpe

Riiklikes õppekavades sätestatud tingimustel võib haridusliku erivajadusega õpilasele koostada individuaalse õppekava. Sellega võib ette näha muudatusi õppeajas, – sisus, – protsessis ja – keskkonnas. Individuaalse õppekavaga kaasneb nädalakoormuse või õppe intensiivsuse oluline kasv või kahanemine või riiklikes õppekavades sätestatud õpitulemuste vähendamine või asendamine.

Kasvatusraskustega õpilased terroriseerivad, ähvardavad ja solvavad kaasõpilasi, õpetajaid ja koolitöötajaid, ning kasutavad vägivalda oma tahte läbisurumiseks, eirates teadlikult koolikorraldust. Vajaduse korral moodustab valla- või linnavalitsus koolis põhiharidust omandavatele kasvatusraskustega õpilastele alates 4. klassist eraldi klasse nende koolist väljalangemise ennetamiseks.

Koolivägivald on nii füüsiline kui ka emotsionaalne kiusamine, mis vajab täiskasvanu kiiret sekkumist. Juhul kui laps kaebab halba enesetunnet ja näib otsivat ettekäändeid kojujäämiseks, võib selle taga olla hoopis hirm.

Koolivägivald on oma klassi- või koolikaaslase:

• mõnitamine, temaga norimine

• temalt asjade äravõtmine, nende lõhkumine ja määrimine

• boikott ja laimujuttude levitamine

• vägivallaga ähvardamine

• peksmine

• raha ja asjade pommimine

Kui last kiusatakse, vajab ta abi. Tavaliselt kiusatakse lasteaias ja koolis endast nooremaid mängu- või koolikaaslasi. Lisaks õpilaste omavahelisele kiusamisele võib esineda kiusamist ka õpilase ja õpetaja vahel.

Kui laps on langenud kiusamise ohvriks või teab, et kedagi kiusatakse, tuleb:

• sellest rääkida täiskasvanutele (lapsevanemale, klassijuhatajale, koolidirektorile, psühholoogile)

• vältida kohti, kus on oht sattuda kiusamise ohvriks

• liikuda koos sõpradega

• ja kuna kiusajale on oluline, et temaga arvestataks ja teda kardetaks, võib aidata seegi, kui kiusajast mitte välja teha

RIIGIEKSAM

Riigieksam

Gümnaasiumi lõpetamiseks on vaja sooritada kolm riigieksamit – eesti keeles, võõrkeeles ja matemaatikas – ning gümnaasiumi õppesuunast lähtuv koolieksam, ja esitada õpilasuurimus või praktiline töö.

Riigieksamite (mis on ühtsed üle Eesti) materjalid, ülesanded ja küsimused koostatakse Sihtasutuses Innove ja on kõigile koolidele üle Eesti ühesugused. Eksamitöid kontrollitakse anonüümsetena: hindajad ei tea, kelle tööd nad kontrollivad. Kutseõppeasutused, rakenduskõrgkoolid ja ülikoolid võivad neid arvestada sisseastumiseksamitena. Riigieksamid toimuvad kord aastas kevadeti üle Eesti ühel ja samal päeval. Neid saavad sooritada ka kutseõppeasutuste õpilased ja juba keskhariduse omandanud isikud, kel on plaanis haridusteed kõrgkoolis jätkata. Samal aastal saavad korduseksamit teha õpilased, kes sooritasid riigieksami mitterahuldavale tulemusele või puudusid valitud eksamilt.

Varem kooli lõpetanu saab riigieksamit tulemuse parandamiseks hiljem (igal kevadel koos lõpetajatega) uuesti sooritada. Loeb viimase soorituse tulemus.

Riigieksam on sooritatud, kui saavutatud on vähemalt 1 % maksimaalsest tulemusest. Riigieksam on sooritatud rahuldavalt, kui saavutatud on vähemalt 20 % maksimaalsest tulemusest. Kõrvalise abi kasutamisel või mahakirjutamisel kõrvaldatakse eksaminand riigieksamilt ning eksamitööd hinnatakse 0 hindepalliga. Samuti hinnatakse 0 hindepalliga tööd, mis on kirjutatud pliiatsiga, või pliiatsiga kirjutatud ja tindi või pastakaga üle kirjutatud.

Eksamitulemuse vaidlustamine

Riigieksami ja ühtse põhikooli lõpueksami tulemuste peale võib esitada vaide Haridus- ja Teadusministeeriumile. Vaie tuleb esitada 5 tööpäeva jooksul riigieksamitunnistuse või kooli lõputunnistuse kättesaadavaks tegemise päevast arvates. Esitatud vaiete läbivaatamiseks moodustab minister apellatsioonikomisjoni. Apellatsioonikomisjon teeb otsuse vaidlustatud tulemusega eksamitöö kohta 10 päeva jooksul vaide esitamisest arvates. Otsusega võidakse tulemust tõsta, langetada või jätta samaks.

Riigieksami andmed, e-tunnistus ja tulemustest teavitamine

Oma riigieksamite andmeid näete Sihtasutuse Innove andmebaasist. Soovi korral võite tunnistuse alla laadida.

Riigieksamitöödega tutvumiseks leiate täpsema juhendi SA Innove kodulehelt.

Riigieksamite sooritaja võib tellida endale e-kirjaga teate eksamitulemuste kohta. Teate tellimine on tasuta. Eksamitulemustega e-kiri saadetakse pärast seda, kui eksamitulemus on riigieksamite infosüsteemi sisse kantud.

Teavituste tellimiseks peate olema aktiveerinud ametliku e-posti tüüpaadressiga eesnimi.perenimi@eesti.ee, mida saab teha portaali www.eesti.ee menüüs “Minu asjad”.

Ametliku e-posti aktiveerimine.

EUROOPA KOOL

2012. aastal alustas SA Innove ettevalmistusi 2013. aasta sügisel avatava Tallinna Euroopa Kooli loomiseks.

Euroopa Koolide eesmärk on võimaldada ühtset haridust EL teenistujate (sh. IT-agentuuri töötajate) lastele sõltumata sellest, millises liikmesriigis nad parajasti elavad. Lisaks neile võimaldab uus kool rahvusvahelist haridust ka välisekspertide, Eesti ja välisriikide diplomaatide ning mistahes rahvusvahelises koolis õppinud või õppima siirduvatele Eesti kodanike lastele. Vabade kohtade olemasolul võivad vastavalt kehtestatud piirangutele Euroopa Koolis käia ka teised lapsed.

Euroopa Kooli õppekavade üks olulisi erinevusi võrreldes IBO (International Baccalaureate Organization) või teiste rahvusvaheliste õppekavadega on avaramad võimalused emakeelse õpetuse ning emakeele ja omakultuuri õppe alal. Euroopa Koolis edukalt läbitud õppeaastaid ja nendega seoses välja antud diplomeid ja tunnistusi tunnustatakse EL liikmesriikides ja paljudes muudes riikides.

Täpsemat infot vaata Sihtasutus Innove kodulehelt.

KÕRGHARIDUS

Kõrgharidust on võimalik omandada ülikoolides, rakenduskõrgkoolides ja mõnes kutseõppeasutuses. Eesti kõrgharidussüsteem on kolmeastmeline, järgides Euroopa kõrgharidusruumi bachelor-master-PhD mudelit. Ülikoolis toimub bakalaureuse-, magistri- ja doktoriõpe ning võib toimuda rakenduskõrgharidusõpe. Rakenduskõrgkoolis ja kutseõppeasutuses toimub rakenduskõrgharidusõpe. Lisaks võib rakenduskõrgkoolis toimuda ka magistriõpe.

Rakenduskõrgharidusõpe

Rakenduskõrgharidusõpe on kõrghariduse esimese astme õpe, mille eesmärgiks on kindlal kutsealal töötamiseks või magistriõppes edasiõppimiseks vajalike pädevuste omandamine. Õppe nominaalkestus on 3–4 aastat, maht 180–240 Euroopa ainepunkti (EAP), spetsialiseeritud õe- ja ämmaemandaõppe korral 4,5 aastat ja 270 EAP-d.

Bakalaureuseõpe

Bakalaureuseõpe on kõrghariduse esimese astme õpe, mille eesmärk on üldhariduslike teadmiste süvendamine, eriala alusteadmiste ja – oskuste omandamine õpingute jätkamiseks magistriastmes ja tööleasumiseks. Õppe nominaalkestus on valdavalt 3 aastat, maht 180 EAP-d, harva kuni 4 aastat, maht 240 EAP-d.

Magistriõpe

Magistriõpe on kõrghariduse teise astme õpe, mille kestel süvendatakse erialateadmisi ja – oskusi ning omandatakse iseseisvaks tööks ja doktoriõppes õpingute jätkamiseks vajalikke teadmisi ja oskusi. Õppele juurdepääsu tingimus on kõrghariduse esimese astme kvalifikatsioon. Õppe nominaalkestus on 1–2 aastat, maht 60–120 EAP-d, kuid koos esimese astmega vähemalt 5 aastat, maht 300 EAP-d.

Bakalaureuse- ja magistriõppe integreeritud õppekavadel põhinev õpe

Integreeritud bakalaureuse- ja magistriõpe sisaldab nii alusõpet kui ka süvendatud spetsialiseerumisega õpet. Üheastmelised integreeritud õpped on arsti-, loomaarsti-, proviisori-, hambaarsti-, arhitekti- ja ehitusinseneriõpe ning klassiõpetaja õpetajakoolitus. Arsti- ja loomaarstiõppe nominaalkestus on 6 aastat, maht 360 EAP-d. Teiste õpete nominaalkestus on 5 aastat, maht 300 EAP-d.

Doktoriõpe

Doktoriõpe on kõrghariduse kolmanda astme õpe, mille eesmärgiks on iseseisvaks teadus-, arendus- või kutsealaseks loometööks vajalike teadmiste ja oskuste omandamine. Doktoriõppele juurdepääsu tingimus on magistrikraad või sellele vastav kvalifikatsioon. Õppe nominaalkestus on 3–4 aastat, maht 180–240 EAP-d.

Kõrgkooli sisseastumine

Kõrgkooli sisseastumise üldtingimuseks keskharidus, mida tõendavad gümnaasiumi lõputunnistus ja lõputunnistus kutsekeskhariduse omandamise kohta. Gümnaasiumi lõputunnistus antakse pärast 12. klassi lõpetamist. Gümnaasiumi lõpetamiseks on vaja sooritada riigieksamid, mida tõendab riigieksamitunnistus. Õppeasutus võib kehtestada täiendavaid vastuvõtutingimusi, milleks võivad olla sisseastumiseksamid, riigieksamite tulemused, vestlus vms.

Sisseastumise infosüsteemi (SAIS – https://www.sais.ee/) abil saab sisseastumisavalduse Eesti haridusasutusse esitada interneti kaudu. Pärast selle esitamist aitab SAIS korraldada ka teadete vahendamist tudengikandidaadi ja kõrgkooli vahel.

Õppekorraldus, lõpudokumentide tunnustamine ja kõrghariduse kvaliteet

Kõrgharidustaseme õpete ühtsed nõuded (sh. õppekavadele ja õppejõududele) määrab kõrgharidusstandard, mis on ühtlasi ka kõrgkoolidele õppe läbiviimise õiguse andmise alusdokument.

Kõrgkooli õppima asudes on oluline teada, et alates 2012. aastast saavad Eestis kõrgharidust pakkuda ainult need õppeasutused, kellele Vabariigi Valitsus on andnud õiguse õpet läbi viia ja riiklikke lõpudokumente väljastada. Hindamine toimub

õppekavagruppide kaupa, ühte õppekavagruppi kuuluvad sama erialavaldkonna õppekavad. Hindamise tulemusel võib kõrgkool saada kas tähtajatu või tähtajalise (1–3 aastaks) õppe läbiviimise õiguse. Õppekavagrupid, milles konkreetsel kõrgkoolil on õigus õpet läbi viia ning vastavaid akadeemilisi kraade ja diplomeid väljastada, on sätestatud kõrgharidusstandardi lisas 3. Alates 2010. aastast toimub senise õppekavade akrediteerimise asemel õppekavagruppide kvaliteedi hindamine. Lisaks tasub kõrgkooli valides silmas pidada, kas kõrgkool on edukalt läbinud institutsionaalse akrediteerimise – kõrgkooli kui terviku toimimise hindamise. Nii õppekavagruppide kvaliteedi hindamine kui institutsionaalne akrediteerimine tuleb kõrgkoolidel läbida kord seitsme aasta jooksul ning nende läbiviimise eest vastutab Eesti Kõrghariduse Kvaliteediagentuur (EKKA).

ÕPPURITE SOTSIAALSED TAGATISED

Õpingute rahastamine, õppetoetused

Õppetoetuste ja õppelaenu seadus.

Õpingute rahastamiseks on kutse- ja kõrgharidust omandavatel õppuritel võimalik taotleda õppelaenu, riiklikku õppetoetust või kandideerida erinevatele stipendiumitele. Õppetoetuste eesmärk on tagada ligipääs kutse- ja kõrgharidusele ning motiveerida täiskoormusega ja edukat õppimist.

Õppetoetused

Hetkel kehtiva õppetoetuste süsteemi taotlemise, määramise ja maksmise tingimused kehtivad üliõpilastele, kes on õpinguid alustanud enne 2013/14. õppeaastat. Nendel tingimustel toimub õppetoetuse taotlemine, määramine ja maksmine kuni 2015/16. õppeaasta lõpuni.

Õppetoetust makstakse riigieelarvest igal kuul õppeasutuse otsuse alusel neile õpilastele ja üliõpilastele, kes on õppeasutuse kaudu esitanud taotluse. Õppetoetust ei ole õigus saada akadeemilisel puhkusel oleval õpilasel või üliõpilasel, ning ajal, mil üliõpilane saab õppetoetust välisriigi valitsuselt, rahvus- või valitsustevaheliselt organisatsioonilt või koostööprogrammi esinduselt.

Põhitoetust saavad taotleda üliõpilased, kes õpivad täiskoormusega (või juhul, kui õpinguid on alustatud enne 2003/04. õppeaastat) statsionaarses või päevases õppevormis. Õppekaval, kus õpitakse, peab olema riikliku koolitustellimuse alusel moodustatud õppekohti. Samuti ei tohi üliõpilane olla õppinud kauem, kui näeb ette õppekava nominaalkestus. Paremusjärjestus toetuse saamiseks koostatakse õppekavati, arvestades õppekava täitmise mahtu ning vajadusel hindeid.

Täiendava toetuse taotlemisel lisandub eelnevalt nimetatud tingimustele veel nõue, et toetuse taotleja elukoht peab rahvastikuregistri andmetel asuma väljaspool omavalitsusüksust ja sellega piirnevaid omavalitsusi, kus asub õppeasutus. Täiendav toetus on mõeldud eelkõige eluasemele ja transpordile tehtavate kulutuste katmiseks.

Lisaks peab üliõpilane olema Eesti kodanik või viibima Eestis pikaajalise elaniku või tähtajalise elamisloa või alalise või tähtajalise elamisõiguse alusel.

Toetuste suurus kehtestatakse igaks aastaks riigieelarvega. 2013 oli põhitoetus 38,35 eurot ja täiendav toetus 19,18 eurot. Üliõpilasel vastavalt 55,93 ja 28,13 eurot.

Vajaduspõhise õppetoetuse süsteem

Alates 2013/14. õppeaastast sisseastunud vähemkindlustatud perekondadest pärit üliõpilasi toetab riik kõrghariduse omandamisega kaasnevate lisakulude katmisel. Enne 2013/14. õppeaastat sisseastunud tudengitele jääb kuni 2015/16. õppeaastani kehtima vana toetussüsteem.

Vajaduspõhist õppetoetust saab tudeng, kes vastab kolmele alljärgnevale tingimusele:

• ta on kõrgkooli sisse astunud 2013/14. õppeaastal või hiljem

• tema perekonna kuusissetulek ühe pereliikme kohta on alla 280 euro

• ta õpib täiskoormusega ja täidab õppekava nõudeid täies mahus (100 %), kusjuures õppemahu arvestus on semestrite lõikes kumulatiivne. Esimesel semestril õppetoetuse taotlemisel on piisav ainult täiskoormuse nõude täitmine

Ülemmäära alusel jaguneb võimalik toetussumma kolme järku:

• taotleja ühe kuu sissetuleku korral kuni 70 eurot – 220 eurot õppekuus

• sissetuleku korral 70,01 kuni 140 eurot – 135 eurot õppekuus

• kuni 280 eurot – 75 eurot õppekuus

Doktoranditoetus

Õppetoetuste ja õppelaenu seaduses sätestatud tingimustele vastaval doktorandil on õigus saada toetust 12 kalendrikuuks. Doktoranditoetuse suurus kehtestatakse igaks aastaks riigieelarvega. Viimati oli selle suuruseks 383,47 eurot kuus.

Õppelaen

Õppelaen on õpilasele ja üliõpilasele antav riigi tagatud laen hariduse omandamisega kaasnevate kulutuste katmiseks.

Õppelaenu on õigus saada Eesti kodanikul või Eesti Vabariigis pikaajalise elaniku elamisloa või alalise elamisõiguse alusel viibival isikul, kelle õpingute kestus õppekava järgi on 9 kalendrikuud või enam ning kes:

1) on täiskoormusega õppiv üliõpilane Eesti avalik-õiguslikus ülikoolis, erakooliseaduse alusel tegutsevas eraülikoolis, riigi rakenduskõrgkoolis või erarakenduskõrgkoolis

2) õpib täiskoormusega õppes või päevases õppevormis keskhariduse baasil riigi- või munitsipaalkutseõppeasutuses või keskhariduse baasil erakooliseaduse alusel tegutsevas erakutseõppeasutuses

3) õpib välisriigis käesoleva lõike punktides 1–2 loetletud õppeasutusega samaväärses õppeasutuses ja õppevormis

4) omandab osakoormusega õppes kõrgharidust õpetajakoolituse õppekava järgi avalik-õiguslikus ülikoolis, riigirakenduskõrgkoolis, eraülikoolis või erarakenduskõrgkoolis ja töötab vähemalt 18-tunnise nädalakoormusega õpetajana, kasvatajana või mõnel muul õppe- ja kasvatustööga seotud ametikohal

2013/14. õppeaastal on õppelaenu maksimaalmäär 1920 eurot.

Õppelaenu on õigus saada igal haridustasemel ja – astmel (kõrghariduse esimesel astmel – kas rakenduskõrgharidusõppes või bakalaureuseõppes õppides, teisel astmel magistriõppes ja kolmandal astmel ehk doktoriõppes) vaid ühe õppekava nominaalse kestuse jooksul nii mitu korda, kui on nominaalseid õppeaastaid – igal õppeaastal üks kord.

Õppelaenu tagasimaksmise tähtaja kulgemine peatub ja intressi tasumise kohustust ei teki laenusaajal:

• ajateenistuses viibimise ajaks

• ühel vanemal lapse kolmeaastaseks saamiseni

• arst-residendil residentuuri lõpetamiseni

Täpsem teave õppetoetuste ning õppelaenu taotlemise ja tingimuste kohta on kättesaadav Haridus- ja Teadusministeeriumi kodulehelt.

Stipendiumid ja haridusprogrammid

Igas vanuses õppijatel on võimalik taotleda mitmesuguseid asutuste, organisatsioonide ja ettevõtete stipendiumeid. Stipendiumi saamise tingimused kuulutatakse välja selle kehtestamisel. Koostööd Euroopa kõrgkoolide vahel soodustavad Euroopa haridusprogrammid. Enne välisülikooli kandideerimist tuleb mõelda läbi õpingute rahastamise ja õppekavaga seotud üksikasjad. Stipendiumite ja haridusprogrammide kohta saab teavet oma kõrgkooli veebilehelt ja SA Archimedes kodulehelt.

ISIC-kaart ja muud soodustused

Kaardi nimetus tuleneb sõnade International Student Identification Card esitähtedest. On olemas õpilase ja üliõpilase ISIC-kaardid. Kaardi ettenäitamine võimaldab mitmeid soodushindadega teenuseid (nt. bussisõit, soodushinnad raamatupoodides, vt. täpsemalt nende kodulehelt). ISIC-kaarti aktsepteeritakse ka isikut tõendava dokumendina.

ÕPPIJATE HUVIDE KAITSJAD

Õpilasomavalitsused ehk õpilasesindused

on loodud enamikus Eesti koolides. Õpilasesinduse eesmärk on õpilastele organiseerimistöö ja demokraatia kogemuse andmine ja see tegutseb põhikirja või koolipoolse määruse alusel. Õpilasesindus seab oma ülesanneteks õpilaste huvide kaitsmise ja esindamise; koostöö korraldamise õpetajate, kooli juhtkonna, vanemate, kooli hoolekogu ja õpilaste vahel; õpilaste olukorra parandamise; koolielu aktiivsemaks muutmise tunnivälisel ajal; koolis toimuvate sündmuste tutvustamise kaasõpilastele.

Eesti Õpilasesinduste Liit http://opilasliit.ee/ on katusorganisatsioon, mis ühendab 192 õpilasomavalitsust.

Üliõpilasesindus

Igas kõrgkoolis on oma üliõpilasesindus, mis korraldab iseseisvalt üliõpilaselu küsimusi, lähtudes üliõpilaste huvidest, vajadustest, õigustest ja kohustustest. Eesti Üliõpilaskondade Liit (EÜL) on üliõpilaste huvide eest seisev katusorganisatsioon, mis esindab 23 üliõpilaskonda.

Korporatsioonid ja üliõpilasseltsid

on kinnised organisatsioonid, mis tegelevad üliõpilastele kommete ja väärtuste õpetamisega. Ajalooliselt olid nende liikmed pärit ühest piirkonnast. Tänapäeval kuuluvad ühte organisatsiooni pigem sama eriala õppivad tudengid.

MITTEFORMAALNE JA INFORMAALNE ÕPPIMINE

Euroopa haridusterminoloogias jaotatakse õppimine tihti formaalseks, mitteformaalseks ja informaalseks.

Formaalõpe toimub enamasti koolikeskkonnas ja on korraldatud õppekavade alusel. Formaalõpe on eesmärgistatud, seda viivad läbi spetsiaalse ettevalmistuse ja kvalifikatsiooniga õpetajad. Õpieesmärgid seatakse enamasti väljastpoolt, õppimisprotsessi jälgitakse ja hinnatakse. Formaalõpe on kuni teatud taseme või eani kohustuslik.

Informaalne õpe on õppija seisukohast lähtudes eesmärgistamata õppimine, mis toimub igapäevaelu situatsioonides (nt. perekonnas, töökohas, vabal ajal jne.). Informaalse õppe tulemusi õppija enamasti kohe ei märka.

Mitteformaalne õppimine leiab aset väljaspool kooli ning on ette võetud teadlikult, eesmärgiga end arendada. See on eesmärgistatud, kuid vabatahtlik, ja võib toimuda kõikvõimalikes keskkondades, ning selle läbiviijad võivad olla nii professionaalid kui ka vabatahtlikud või omaealised. Vt. veebilehte mitteformaalne.ee.

KOOLITUSED

Tööalane koolitus

aitab igaühel kasvatada oma tööalaseid teadmisi ja oskusi, ning seda pakuvad paljud erakoolitusasutused, kutseõppeasutused, kõrgkoolid ja kutseliidud. Koolituse eest maksab õppija ise või tema tööandja.

Vabahariduslik koolitus

lubab igaühel õppida seda, mille vastu ta huvi tunneb, arendada ennast kui isiksust ning omandada eluks vajalikke teadmisi ja oskusi. Selle läbimine enamasti kvalifikatsiooni ei anna ja selle eest tasub õppija ise.

Täiskasvanute koolitust

reguleerib täiskasvanute koolituse seadus. Sõltuvalt eesmärgist jaguneb täiskasvanute koolitus taseme-, tööalaseks ja vabahariduslikuks koolituseks.

Tasemekoolitus tähendab põhi-, kesk- või kõrghariduse omandamist ja on üldjuhul tasuta. Tööalane koolitus tähendab erialaste teadmiste, oskuste ja vilumuste omandamist ja täiendamist ning ka ümberõpet. Vabaharidusliku koolituse korral on inimesel võimalik õppida täpselt seda, mille vastu ta huvi tunneb, arendada ennast kui isiksust ning omandada eluks vajalikke teadmisi ja oskusi. Kuigi vabaharidus on enamasti seotud hobide või harrastustega, on piiri vabaharidusliku ja tööalase koolituse vahel raske tõmmata.

HUVITEGEVUS, HUVIHARIDUS, RAHVAÜLIKOOLID

Huvitegevus ja huviharidus

on noorsootöö valdkond – pika- (huviharidus) või lühiajaline (huvitegevus) süsteemne juhendatud tegelemine huvialaga vaba tahte alusel, tasemeõppest ja tööst vabal ajal. Alates 2007. aastast reguleerib seda huviharidusstandard. Huvikoolid jagunevad muusika-, kunsti- ja spordikoolideks, tehnika-, loodus-, loome- ja huvimajadeks ning – keskusteks.

Koolitusloaga huvikoole on Eestis kokku üle 300 (vt. koolituslubade andmebaasi Haridus- ja Teadusministeeriumi kodulehelt) ning neis õpib ca 49 000 noort, neist 13 000 muusika- või kunstikoolides, 19 000 spordikoolides ning 17 000 teistes huvikoolides.

Üldjuhul rahastatakse huvitegevust ja – haridust kui pikaajalise traditsiooniga noorsootöö valdkonda olulisel määral kohalikust eelarvest. Infot huvialakoolidest leiab enamasti kõige kiiremini omavalitsuse koduleheküljelt.

Rahvaülikoolid

Rahvaülikool pakub vabahariduslikku ja tööalast täienduskoolitust täiskasvanutele, et tulla paremini toime nii elus kui ka tööturul, tegelda hobidega ning saada uusi oskusi ja teadmisi.

VÕTA

Varasemate Õpingute ja Töökogemuste Arvestamine (VÕTA)

on protsess, millega pädev asutus kindlatest kriteeriumidest lähtudes hindab taotleja teadmiste, oskuste ja hoiakute vastavust haridusasutuse vastuvõtutingimustele, õppekava või selle osa(de) õpiväljunditele või kutsestandardi kompetentsusnõuetele. Kui taotleja pädevused nimetatud nõuetele vastavad, arvestatakse neid vastuvõtutingimuste ja õppekava täitmisel või kutse andmisel.

See tähendab, et haridust omandades või kutset taotledes on inimesel võimalik õppekava täitmisel teatud ainete ja/või moodulite arvestamise puhul arvesse võtta ka oma varasemaid õpinguid (nt. eelnevalt tasemehariduses omandatud või täienduskoolituse käigus õpitut) või töökogemust (suhtlemis- ja praktilisi oskusi, spetsiifilist kompetentsust). Nii saab ta vältida juba omandatu üleliigset kordamist ning keskenduda õppetöös uuele ja olulisele. Vt. täpsemalt Sihtasutuse Archimedes kodulehelt.

KUTSE- JA KARJÄÄRINÕUSTAMINE

Karjäärinõustamine kujutab endast haridusele, tööoskustele ja isikuomadustele vastava haridustee, töö, tööalase valiku või töölesaamiseks vajaliku koolituse soovitamist.

Tööturuameti esindustes töötavad spetsiaalse ettevalmistusega karjäärinõustamiskonsultandid. Nõu antakse ka Skype’i teel Töötukassast.

Et saada nõustamist, peab inimene end tööturuametis arvele võtma:

• töötuna

• tööotsijana, kes on saanud teate töölepingu lõpetamise kohta

Karjäärinõustamine võib kasulik olla eelkõige siis, kui:

• inimesel puudub tööks vajalik väljaõpe

• tal puudub varasem töökogemus ja tema teadmised töömaailmast on vähesed

• ta pole pikemat aega töötanud ja tema kutseoskused on vananenud

• ta ei saa tervislikel või muudel põhjustel enam töötada oma kutsealal

• ta ei leia kutsealast tööd

• ta soovib hinnata oma eeldusi kutsevaliku tegemiseks, sobiva koolituse ja töö leidmiseks

• ta vajab nõuandeid tulemuslikumaks tööotsimiseks

Karjäärinõustamine võimaldab:

• saada teavet tööturul toimuva, õppimisvõimaluste, elukutsetele esitatavate nõuete ja tööotsimisallikate kohta

• täpsustada oma töö- ja õppesoove

• hinnata enda olemasolevaid ja edasiarendamist vajavaid teadmisi ja oskusi

• saada nõuandeid kutse-, õppe- ja töövaliku otsuste tegemiseks

• saada juhtnööre edasise tegevuse kavandamiseks ja töö otsimiseks

• hinnata oma kutsesobivust testimise teel

Kutsesobivuse testimine aitab oma tugevamate külgede (võimete, isiksuseomaduste ja huvide) osas selgusele jõuda. Testimine on siiski vaid nõustamist toetav tegevus ja selle vajaduse otsustab karjäärinõustaja.

Karjäärinõustamise tulemusena osatakse:

• oma tööalaseid eeldusi ja võimalusi tööturul paremini hinnata

• teha sobivat valikut õppimisvõimaluste hulgast

• teha sobivamaid kutse- ja töövaliku otsuseid

• koostada elulookirjeldust (CV) ja avaldust töökoha taotlemiseks ning valmistuda tööintervjuuks

• kavandada oma tööalast karjääri pikemas perspektiivis

7. Perekond ja kodu

ABIELU

Abielu sõlmimine

Abieluga seonduvat reguleerib perekonnaseadus. Eestis sõlmitakse abielu täisealise mehe ja naise vahel. 15–17-aastane alaealine võib abielluda ainult kohtu loal. Alla 15-aastase abielu ei saa registreerida. Abielu sõlmimiseks ei lähe vaja vanemate nõusolekut, vaid abiellujate vaba tahteavaldust.

Abielu ei sõlmita isikute vahel, kellest üks on juba abielus, otsejoones ülenevate või alanevate sugulaste vahel, vendade ja õdede ning poolvendade ja – õdede vahel, lapsendajate ja lapsendatute vahel.

Abielu sõlmimisel Eestis kohaldatakse Eesti õigust, sõltumata abielluja kodakondsusest või elukohariigist. Abielu sõlmimiseks tuleb mehel ja naisel esitada ühine kirjalik avaldus perekonnaseisuasutuses, notari või vaimuliku juures, kellel on õigus abielu sõlmida. Abielu sõlmimise tahteavaldus ei või olla tingimuslik. Abiellumislubadus on juriidiliselt õigustühine.

Abielu sõlmitakse üldjuhul 1–3 kuu möödumisel perekonnaseisuasutusele avalduse esitamisest. Mõjuval põhjusel võib viimane tähtaegu lühendada või kuni kuue kuuni pikendada. Abielu loetakse sõlmituks jah-sõna ütlemise hetkest. Abieluandmed kantakse rahvastikuregistrisse. Kui abiellujad soovivad, väljastatakse neile abielutõend.

Vajalikud dokumendid

Abielu sõlmimiseks esitatakse:

• ühine kirjalik avaldus

• isikut tõendavad dokumendid

• sünnidokument juhul, kui abielluja sünniandmed rahvastikuregistris puuduvad

• varem abielus olnud isikul dokument selle kohta, et eelmine abielu on lõppenud või kehtetuks tunnistatud

• alaealisel abiellujal kohtumäärus teovõime laiendamise kohta

• riigilõivu tasumist tõendav dokument

Abielu registreerimise eest tuleb perekonnaseisuasutuses ja vaimuliku juures maksta riigilõivu 19,17 eurot. Notari juures abiellumine on riigilõivuvaba, maksta tuleb aga notaritasu 63,90 eurot, millele lisandub käibemaks.

Kui Eesti elanik või kodanik soovib abielu sõlmida väljaspool Eestit, siis saab ta võtta abieluvõimetõendi maavalitsusest või Eesti konsulaarametnikult. Abieluvõimetõendi väljaandmise avaldus.

Uus nimi

Abielu sõlmimisel võib valida uue perekonnanime või säilitada senise. Üldlevinud komme on, et naine võtab mehe perekonnanime. Uus perekonnanimi võib:

• olla abikaasaga ühine perekonnanimi, milleks on ühe abikaasa abielu eel viimati kantud perekonnanimi

• koosneda abielu eel viimati kantud perekonnanimest ja sellele sidekriipsuga järgnevast abikaasa perekonnanimest

Abielu sõlmimise kohta leiab rohkem infot leheküljelt https://www.eesti.ee/est/teemad/kodanik/perekond/abielu/abiellumine.

Varalised suhted

Abielu sõlmimise avaldust esitades peavad abiellujad valima, kas nende vahel hakkab kehtima varaühisus, vara juurdekasvu tasaarvestus või varalahusus. Kui abiellujad avaldust esitades varasuhet ei vali loetakse nende abielu puhul kehtivaks varaühisus.

Varaühisus

tähendab, et abielu kestel omandatud vara kuulub abikaasade ühisomandisse. Kui üks abikaasa tahab ühisvaraga tehinguid teha, peab tal selleks olema teise abikaasa nõusolek. Lahutuse korral jagatakse ühisvara pooleks.

Vara juurdekasvu tasaarvestus

tähendab, et kui ühe abikaasa vara on abielu ajal teise abikaasa omast rohkem kasvanud, jagatakse juurdekasv pooleks.

Varalahususe korral

kuulub vara sellele abikaasale, kelle nimel see on ja kes selle abielu kestel soetas.

Abieluvaraleping jõustub abielu sõlmimise päeval. Leping sõlmitakse notariaalselt kas enne abiellumist või abielu kestel. Poolte kokkuleppel võib seda muuta või sõlmida uue lepingu. Abikaasa nõudel kantakse abieluvaraleping vastavasse registrisse. Leping määrab, milline vara jääb lahusvaraks ning milline ühisvaraks, kuidas ühisvara kasutada ja kuidas seda vajadusel jagada. Selle lepinguga ei või lugeda ühiseks vara, mis üks abikaasadest on kinke või pärimise teel omandanud, jätta abikaasat või lahutatud abikaasat ilma õigusest saada ülalpidamist ega loobuda ühisvara jagamise õigusest abielu lõppemisel. Leping lõpeb abielu lõppemisel, uue lepingu sõlmimisel või varasuhte lõpetamisel kohtus. Abieluvara materjal eesti, vene ja inglise keeles.

Abielu lahutamine

Abielu saab lahutada perekonnaseisuasutuses, notari juures või kohtus. Perekonnaseisuasutusteks on maavalitsused, linna – ja vallavalitsused.

Perekonnaseisuasutus

võib abielu lahutada, kui mõlema abikaasa elukoht on Eestis. Selleks esitavad abikaasad isiklikult ühise kirjaliku eestikeelse avalduse ning abielu sõlmimist tõendava dokumendi. Dokumendi või andmete esitamist ei nõuta, kui vajalikke andmeid on võimalik saada rahvastikuregistrist. Enne avalduse esitamist tuleb tasuda riigilõiv 25,56 eurot.

Kui üks abikaasadest ei saa mõjuval põhjusel ühise avalduse esitamiseks isiklikult kohale ilmuda, võib ta esitada notariaalselt tõendatud eraldi avalduse. Võõrkeelsed dokumendid tuleb esitada koos notari, konsulaarametniku või vandetõlgi kinnitatud tõlkega. Abielukande aluseks olev välisriigi dokument peab olema legaliseeritud või apostilliga kinnitatud, kui välisleping ei näe ette teisiti.

Notari juures

lahutatakse abielu abikaasade kokkuleppel ühise avalduse alusel, mis täidetakse kohapeal. Kaasa on vaja võtta lahutajate isikut tõendavad dokumendid, ja kui lahutatav abielu ei ole rahvastikuregistris registreeritud, ka abielu sõlmimist tõendav dokument. Kui üks abikaasadest ei saa mõjuval põhjusel ühise avalduse esitamiseks isiklikult kohale juurde tulla, võib ta esitada notariaalselt tõendatud eraldi avalduse. Kõik välisriigi dokumendid peavad olema tõlgitud eesti keelde ja varustatud notari, vandetõlgi või konsulaarametniku kinnitusega tõlke õigsuse kohta.

Pärast avalduse esitamist määrab notar kindlaks päeva, mil ta mõlema abikaasa kohalolekul nende abielu lahutab. Kui üks abikaasadest ei saa määratud ajal mõjuval põhjusel notari juurde tulla, võib ta esitada eraldi notariaalselt või konsulaarametniku poolt tõendatud nõusoleku abielu lahutamiseks tema kohalolekuta. Notari tasu abielu lahutamise kinnitamise eest on 63,90 eurot ning see hõlmab lahutusavalduse vastuvõtmist, seaduses ettenähtud nõustamist ja kande koostamist.

Kohtus

lahutatakse, kui abikaasad pole abielu lahutamise või sellega seotud asjaolude suhtes ühel nõul või kui perekonnaseisuasutus ei ole pädev abielu lahutama. Lahutamiseks hagiavalduse esitamisel tuleb tasuda riigilõivu 100 eurot. Kui avaldus esitatakse elektrooniliselt, veebilehe www.e-toimik.ee kaudu e-toimiku menetlemise infosüsteemi, on riigilõiv 75 eurot.

Rohkem infot leiate leheküljelt https://www.eesti.ee/est/teemad/kodanik/perekond/abielu/abielu_lahutamine.

LAPS

Lapse sünd tuleb vanema avalduse alusel perekonnaseisuasutuses registreerida esimese elukuu jooksul. Mõjuval põhjusel (millest tuleb perekonnaseisuasutusele teada anda) võib sünni registreerimise tähtaega pikendada kuni kahe kuuni.

Sündi registreerivad asutused on maakonnakeskuses maavalitsus, kohalikus omavalitsuses valla- või linnavalitsus või Perekonnaseisuamet.

Sünni registreerimine

Sünni registreerimiseks esitatakse:

• sünni registreerimise avaldus

• meditsiiniasutuse tõend lapse sünni kohta

• vanemate isikut tõendavad dokumendid

• abieludokument, kui see ei ole kantud registrisse

• kui sündi registreerib üks vanematest, peab tal kaasas olema teise vanema avaldus lapsele soovitava nime kohta

• isaduse omaksvõtu avaldus isiklikult kohale ilmudes või notariaalselt tõendatud vormis

Sünni registreerimisel väljastatakse vanematele soovi korral sünnitõend. Sünni registreerimine ja sünnitõendi esmakordne väljastamine on riigilõivuvaba.

Lapse sündi ei registreerita Eestis, kui see on juba registreeritud välisriigis. Välisriigis registreeritud sünni andmete kandmiseks rahvastikuregistrisse esitatakse eesti, vene või inglise keelde tõlgitud ja legaliseeritud või apostilliga kinnitatud dokumendid maavalitsusele või Eesti konsulaarasutusele välisriigis.

Alaealine vanem

Alaealine vanem saab ise lapse sünni registreerimise avaldust esitada ainult siis, kui kohus on alaealise vanema teovõimet laiendanud. Kui alaealine vanem on abielus lapse täisealise vanemaga, esitab sünni registreerimise avalduse täisealine vanem. Muidu esitab alaealise vanema asemel sünni registreerimise avalduse sündinud lapse elukohajärgne valla- või linnavalitsus.

Lapse nimi

Lapsele antakse ees- ja perekonnanimi vanemate kokkuleppel. Kui vanemad ei saavuta kokkulepet, otsustab eestkosteasutus, milline nimi lapsele antakse. Eesnimeks võib anda kuni kolm lahku kirjutatud nime või sidekriipsuga seotud kaks nime (nt. Mari Ann Mai või Mari-Ann). Eesnimi peab olema kooskõlas heade kommetega ja vastama isiku soole. Eesnimi ei tohi sisaldada numbreid või mittesõnalisi tähiseid ega moodustada koos perekonnanimega üldtuntud isiku nime. Nõuetest eesnimele võib teha erandi, kui lapsel või lapse vanematel on oma kodakondsuse, peresuhete, rahvuskuuluvuse või muude asjaolude tõttu isiklik seos muukeelse nimetraditsiooniga ja taotletav nimi on sellele vastav. Eestikeelne eesnimi peab vastama eesti õigekirjutuse reeglitele. Eestikeelse eesnime hääldus ja kirjapilt on sama ning see ei sisalda võõrtähti (nt. c, č, q, w, x, y), võõrsõna tähti (f, š, z, ž), võõrkeelseid täheühendeid (nt. th, sh) ega alga tähtedega g, b, d. Võõrkeelne eesnimi peab vastama asjaomase keele õigekirjutuse reeglitele ning olema välisriigis kasutusel eesnimena, mille kohta võidakse küsida vanematelt tõestust.

Perekonnanimeks võib anda mõlema vanema ühise perekonnanime või ainsa vanema perekonnanime ning vanemate erinevate perekonnanimede puhul ühe vanema perekonnanime. Mitmikele antakse sama perekonnanimi. Nime andmist reguleerib nimeseadus.

Vanema hooldusõigus

on vanema kohustus ja õigus hoolitseda oma alaealise lapse eest. See hõlmab isikuhooldust (õigust lapse eest hoolitseda), varahooldust (õigust hoolitseda lapse vara eest) ning õigust otsustada lapsega seotud küsimusi. Lapse ülalpidamise kohustus on ka vanemal, kellel pole hooldusõigust.

Hooldusõiguse kuuluvus

Teineteisega abielus olevatel vanematel on oma lapse suhtes ühine hooldusõigus. Kui vanemad ei ole lapse sünni hetkel teineteisega abielus, on neil ühine hooldusõigus, välja arvatud juhul, kui nad on väljendanud soovi jätta vanema hooldusõigus vaid ühele vanematest.

Lapsel on õigus isiklikult suhelda mõlema vanemaga. Ka vanemal, kellel pole hooldusõigust, on õigus lapsega suhelda. Suhtlusõigust võib piirata kohus. Alaliselt lahus elavad ühise hooldusõigusega vanemad peavad otsustama lapsega seotud asju ühiselt. Vanemal, kelle juures laps elab või teise vanema nõusolekul või kohtulahendi alusel viibib, on õigus otsustada lapse igapäevaelu (tavahooldamise) küsimusi ilma teise vanemaga konsulteerimata. Täpsemalt võib hooldusõiguse kohta lugeda perekonnaseadusest.

Lapse esindamine

Hooldusõiguslik vanem on lapse seaduslik esindaja. Üldjuhul on hooldusõigus vanematel ühine ning abielu lahutamine või lahkukolimine seda automaatselt ei muuda.. Juhul kui vanemate ühise tahteavalduse tegemine põhjustaks lapse huvidega vastuolus oleva viivituse, võib lapse huvides vajalikke tehinguid ja toiminguid sooritada üks vanematest. Sel juhul peab ta neist teisele vanemale viivitamata teatama. Kui vanem esindab last üksinda, eeldatakse teise vanema nõusolekut.

Vanem võib last esindada üksinda, kui tal on lapse suhtes ainuhooldusõigus või kui kohus on talle mingis konkreetses asjas otsustusõiguse andnud.

Hooldusõiguse piiramine, muutmine ja peatamine

Hooldusõigust piiravaid meetmeid rakendab kohus. Vastava piirangu kohaldamisel lähtub kohus lapse huvidest. Kui mõlemad vanemad või üks neist soovivad muuta lapse hooldusõiguse kuuluvust, teeb otsuse kohus. Kui vanem last oma teovõime piiramise või faktiliste takistuste tõttu esindada ei saa, siis tema hooldusõigus peatub või peatab selle kohus. Kui mõlema vanema hooldusõigus on peatatud, määrab kohus lapsele eestkostja. Hooldusõiguse piiramise menetlus kohtus on reguleeritud tsiviilkohtumenetluse seadustikuga (§ 550, hagita perekonnaasjad).

Elatis (alimendid)

Perekonnaseaduse järgi on vanematel kohustus oma lapsi ülal pidada. Eelkõige tähendab see ülalpidamiskohustust alaealise lapse suhtes, kuid selleks võib olla ka muu abivajav alanev või ülenev sugulane, kes ei ole võimeline ennast ise ülal pidama. Elatis on lapse ülalpidamiseks makstav raha. Igakuine elatis ühele lapsele ei või olla väiksem kui pool Vabariigi Valitsuse kehtestatud kuupalga alammäärast. Kui last kasvatava vanema või teise vanema varanduslik seisund või lapse vajadused muutuvad, võib esitada kohtule hagiavalduse elatise suuruse muutmiseks.

Õigus elatisele on ka täisealisel lapsel, kes jätkab põhi- või keskhariduse omandamist põhikoolis, gümnaasiumis või kutseõppeasutuses, kuid mitte kauem kui 21-aastaseks saamiseni.

Elatisabi

on ühekordne riigipoolne abi last üksi kasvatavale ja tema ülalpidamise eest hoolitsevale vanemale, kes taotleb kohtult elatise väljamõistmist. Elatisabi makstakse maksimaalselt 90 päeva ja selle päevamääraks on 1/3 lapsetoetuse määrast.

Kui vanem või abikaasa ei täida ülalpidamiskohustust, saab õigustatud isik nõuda elatise väljamaksmist kohtu kaudu.

Elatisabi maksmise korda reguleerib elatisabi seadus.

Selleks, et vanema hoolitsusest ilma jäänud laps saaks perekonnas kasvada, on olemas niisugused võimalused nagu lapsendamine, eestkoste seadmine ja perekonnas hooldamine.

Lapsendamine

tekitab lapsendaja ja lapsendatu vahel vanema ja lapse vahelised õigused ja kohustused. Lapsendamine on tähtajatu ja ei tohi olla seotud mingite tingimustega. Lapsendada saab ainult alaealist last tema enda huvides, kui on alust arvata, et lapsendaja ja lapse vahel tekib vanema ja lapse suhe. Lapsendada saab last, kelle vanem(ad) on andnud lapsendamiseks nõusoleku või surnud või kellelt on võetud vanemlikud õigused. Lapsendada sooviv isik esitab maavalitsusele vastava sooviavalduse, otsuse teeb kohus. Üldjuhul peab lapsendaja olema vähemalt 25-aastane. Kohus võib lubada lapsendajaks olla ka nooremal täisealisel isikul. Vähemalt 10-aastast last võib lapsendada üksnes tema nõusolekul. Kui lapse arengutase võimaldab, tuleb arvestada ka noorema kui 10-aastase lapse soovi. Rahvusvahelist lapsendamist korraldab Sotsiaalministeerium. Lapsendamist reguleerib perekonnaseadus.

Eestkoste

seatakse alaealise lapse üle tema kasvatamiseks ning tema isiklike ja varaliste õiguste ja huvide kaitseks. Eestkoste seatakse lapse üle, kellel puudub esindusõigusega vanem või kelle päritolu ei ole võimalik kindlaks teha. Eestkostjale kuulub nii lapse isikuhooldus- kui ka varahooldusõigus. Eestkoste seadmise otsustab kohus. Eestkostjaks saab määrata ainult kirjalikul nõusolekul. Eestkostjaks võib olla täisealine piiramata teovõimega füüsiline isik. Eestkostjaks võib olla ka juriidiline isik (näiteks KOV, kes peab täitma eestkostja ülesandeid kuni alalise eestkostja määramiseni). Eestkostet teostatakse üldjuhul tasuta. Eestkostet reguleerib perekonnaseaduse 3. osa.

Lapse perekonnas hooldamine

on laste hoolekandeasutuse (lastekodu või turvakodu) alternatiiv. Selle eesmärgiks on lapse tagasipöördumine oma perekonda. Perekonnas hooldamisele suunatakse orb ja vanemliku hoolitsuseta laps.

Hooldajaks saada soovija esitab kirjaliku avalduse oma elukohajärgsele valla- või linnavalitsuse sotsiaalosakonnale, kes teeb otsuse ühe kuu jooksul. Perekonnas hooldamine toimub valla- või linnavalitsuse ja hooldamisele võtja vahel sõlmitud kirjaliku lepingu alusel. Riiklike peretoetuste seaduse alusel makstakse eestkostel või perekonnas hooldamisel oleva lapse toetust kahekümnekordses lapsetoetuse määras.

Lapse perekonnas hooldajale ja tema perekonnaliikmetele esitatavaid nõudeid, hooldaja õigusi ja lapse perekonda hooldamisele suunamise protsessi kirjeldab sotsiaalhoolekande seadus.

Asenduskodu

Asenduskodu eesmärk on rahuldada lapse põhivajadusi, luua talle turvaline ja arenguks soodne elukeskkond ning valmistada teda ette võimetekohaseks toimetulekuks täiskasvanuna. Asenduskodus võib elada laps, kelle vanemad ei ole võimelised tema eest hoolt kandma. Laps võib asenduskodus elada kuni 18-aastaseks saamiseni, teatud tingimustel (õpingute jätkamine) ka kauem.

Asenduskoduteenus on reguleeritud sotsiaalhoolekande seadusega, mille uued redaktsioonid jõustuvad 2014. ja 2015. aastal.

Laste õigused ja kohustused

Lastel on õigus elule ja arengule, kaitsele, tervise kaitsele, privaatsusele, mõlema vanema hoolitsusele, nimele ja kodakondsusele, emakeelele ja kultuurile, haridusele, oma arvamuse vabale väljendamisele ning mängu- ja puhkeajale. Oma õiguste kohta saavad lapsed lähemalt lugeda lasteombudsmani kodulehelt. Ombudsman on sõltumatu ametnik, kes kaitseb inimeste või inimrühmade õigusi suhetes riigiasutuste, KOV asutuste ja teiste avalikke ülesandeid täitvate inimeste ja asutustega. Lasteombudsman täidab samu ülesandeid laste ja noorte suhtes.

Lastel on kohustusi oma vanemate, perekonna ja ühiskonna ees. Laste õigused ja kohustused on kirjas lastekaitseseaduses.

Lisaks lasteombudsmanile tegutseb Eestis mitmeid teisi laste huvide ja arengu eest seisvaid institutsioone, näiteks Lastekaitse Liit, Eesti Lasterikaste Perede Liit ja Eesti Lastefond. Nende täieliku nimekirja leiab siit.

Perevägivald

Perevägivalla puhul on vägivallatseja ja kannataja ühest perest, vägivalda kasutatakse pereliikmete või pereliikme ja lähisugulase vahel.

Vägivallaks peetakse ka seda, kui laps on täiskasvanute vahelise vägivalla tunnistajaks kodus või mujal. Lapsed, kes on sunnitud vägivalda pealt vaatama, on kaudselt sellesama vägivalla ohvrid.

Perevägivalla puhul on oluline otsida abi. Pere- ja lähisuhtevägivalla puhul abi pakkuvate organisatsioonide ja varjupaikade loendi leiab Sotsiaalministeeriumi kodulehelt.

Lähemalt on perevägivalla kohta võimalik lugeda siit.

Lasteasutused

Valla- või linnavalitsus peab looma kõigile oma piirkonna lastele võimaluse käia elukohajärgses lasteaias või – sõimes. Vanemad võivad lasteasutusi vabalt valida juhul, kui neis on vabu kohti. Esmajärjekorras võetakse vastu samas vallas või linnas alaliselt elavad lapsed, seejärel teeninduspiirkonnas töötavate vanemate lapsed. Vabadele kohtadele võetakse lapsi ka teistest piirkondadest. Lasteaiakoha taotlus tuleks lasteaiale esitada võimalikult vara. Laste vastuvõtu korra lasteasutusse kehtestab valla- või linnavalitsus.

Lisaks KOV hallatavatele lasteaedadele on olemas ka eralasteaiad ja – lastehoiud.

Peretoetused

Eesti peretoetuste eesmärgiks on laste hooldamise, kasvatamise ja õppimisega seotud kulutuste osaline hüvitamine. Lastega perede toetamise kaks enam levinud võimalust on peretoetused ja maksusoodustused. Vt. täpsemalt 5. vihikust.

TESTAMENT JA PÄRIMINE

Pärimisleping

Pärida on võimalik pärimislepingu, testamendi või seaduse järgi.

Pärimisleping sõlmitakse, seda muudetakse või see lõpetatakse notariaalselt tõendatud vormis. Pärimislepingut pärandaja iseseisvalt ühepoolselt muuta ei saa, seetõttu on see väga siduv korraldus. Pärimislepinguga võib 1) teise osapoole oma pärijaks nimetada; 2) seadusjärgne pärija pärimisest loobuda. Pärijaks määramisega võib pärijale panna kohustusi pärandaja suhtes.

Testament

Testamendiga saab pärandaja muuta seadusjärgsete pärijate ringi. Kuni pärandaja on elus, ei tekita testament pärijale pärandiga seoses õigusi ega kohustusi. Pärandajal on õigus testamendis märgitud varaga tehinguid sooritada.

Kui pärandaja on koostanud kehtiva testamendi, siis pärivad need isikud, keda ta testamendis enda pärijatena nimetab. Kui pärandaja on pärijana nimetanud oma alanevat sugulast (last, lapselast jne.), kes on surnud pärast testamendi koostamist, kuid enne pärandaja surma, läheb nimetatud sugulase pärandiosa üle tolle järeltulijatele.

Testamenti võib tühistada hilisema testamendiga või pärimislepinguga.

Pärimisseadus

Kui kehtiv testament või pärimisleping puudub, toimub pärimine vastavalt pärimisseadusele. Esimeses järjekorras pärivad pärandaja abikaasa, lapsed või lapselapsed. Lapsendatud lastel on pärimisel samad õigused nagu bioloogilistel lastel. Teises järjekorras pärivad vanemad, nende puudumisel pärandaja vennad ja õed. Kolmandas järjekorras pärivad vanavanemad ja nende alanevad sugulased.

Teise järjekorra pärijad pärivad siis, kui esimese järjekorra pärijaid ei ole. Kolmanda järjekorra pärijatele läheb pärand, kui puuduvad ka teise järjekorra pärijad. Kui pärija sureb enne pärandajat, pärivad surnud inimese pärandiosa tema lapsed.

Kui pärijaid ei ole, on seaduse järgi pärijaks KOV (linn või vald). Kui pärijateta pärandaja viimane elukoht oli välisriigis, on pärijaks Eesti riik.

Kui pärija pärandist 3 kuu jooksul pärandaja surmast teadasaamise järel ei loobu, loetakse ta pärandi vastuvõtnuks.

Pärija

Pärida võib iga õigusvõimeline isik, sealhulgas laps, kes sündis peale pärandaja surma, kuid oli pärandaja surma hetkeks juba eostatud. Pärida ei saa isik, kes on põhjustanud pärandaja surma (välja arvatud siis, kui see oli tingitud hädakaitsest), takistanud pärandajat testamenti või pärimislepingut tegemast või seda muutmast. Samuti ei ole õigust pärida isikul, kes on testamendi või pärimislepingu kõrvaldanud või hävitanud, kui pärandajal ei olnud enam võimalik seda uuendada. Lapse seadusjärgseks pärijaks ei saa olla vanem, kellelt on vanemlikud õigused ära võetud.

Kuidas teha testamenti

Pärimisseadus kehtestab testamendile väga kindlad vorminõuded. Kui neid järgitud ei ole, siis testament ei kehti ning pärimine toimub seaduse järgi. Testament tuleks kindlasti teha juhul, kui soovitakse pärandada isikule või isikutele, kes seadusjärgse pärimise korral ei päriks üldse või päriks vähem kui pärandaja talle või neile pärandada soovib. Võimalused on järgmised:

• teha notariaalselt tõendatud testament

• anda testament notari juurde hoiule (notariaalsed testamendid)

• kirjutada testament alla tunnistajate juuresolekul

• kirjutada kogu testament omakäeliselt (kodused testamendid)

Testamendi koostamise, vormistamise ja tühistamise põhimõtted leiab siit.

Pärandvara ühisus

Pärandvara ühisus tähendab, et pärand ja pärandvarasse kuuluvad õigused ja

kohustused kuuluvad kõikidele kaaspärijatele ühiselt. Seetõttu võivad nad üksikuid pärandiesemeid käsutada (nt. müüa) vaid ühiselt, mis omakorda tähendab, et üksiku eseme müügiks on vaja kõigi kaaspärijate nõusolekut. Pärandvara ühisuse puhul on kaaspärijatel võimalik pärandvara nii käsutada kui ka jagada. Iseseisvalt võib kaaspärija käsutada temale kuuluvat mõttelist osa ühisest pärandvarast.

Pärimisregister on elektrooniline riiklik register, kuhu kantakse andmed testamentide, pärimislepingute ja pärimisasjade kohta. Pärimisregistri pidajaks on Harju Maakohus. Pärimisregister alustas tegevust 1996. aasta 1. oktoobrist.

Pärandvara

Pärimisseaduse kohaselt on pärand pärandaja vara. Pärandiks ei ole pärandaja õigused ja kohustused, mis seadusest tulenevalt või oma olemuselt on lahutamatult seotud pärandaja isikuga. Pärand ehk pärandvara läheb pärijale üle pärandi avanemise hetkest, kuigi lõplik vormistamine toimub hiljem.

Võlad pärimisel

Lisaks varale ja õigustele kuuluvad pärandisse ka pärandaja kohustused, mis võivad vara väärtuse isegi ületada.

Surnu võlad jäävad pärandi vastu võtnud pärijate kanda. Kui pärijaid on rohkem kui üks, jaotuvad pärandaja võlad pärijate vahel võrdeliselt nende pärandiosale. Surnu võlausaldaja ees vastutavad pärijad solidaarselt – see tähendab, et võlausaldaja võib nõuda kogu võla maksmist ükskõik milliselt pärijalt, arvestamata tolle poolt päritud osa suurust. Kui pärija on võlad tasunud, saab ta summa, mis ületas tema kanda jäänud osa võlgnevustest, ülejäänud pärijatelt vastavalt nende osadele sisse nõuda. Kui surnu võlad ületavad pärandi väärtuse, peab pärija võlgasid tagasi maksma ka oma vara arvelt.

Pärijal on mõistlik nõuda pärandvara inventuuri ehk varade nimekirja koostamist kohtutäituri poolt. Kui inventuuri tulemusena on selge, et võlad ületavad varasid, peab pärija enda vastutuse piiramiseks taotlema kohtult surnud isiku pankroti väljakuulutamist.

Pärimisest loobumine

Pärandist loobumise tähtaeg on 3 kuud, mis hakkab kulgema hetkest, kui pärija saab teada pärandaja surmast ning oma pärimisõigusest. Pärandist loobumiseks tuleb esitada pärandist loobumise avaldus 3 kuu jooksul pärandaja surmast või pärimisõigusest teadasaamisest alates. Notar võib 3-kuulist tähtaega pikendada või määrata uue tähtaja, kui pärima õigustatud isik on lasknud tähtaja mööda mõjuval põhjusel ja teised pärima õigustatud isikud sellele vastu ei vaidle. Pärast pärandist loobumist ei saa seda hiljem enam vastu võtta.

Pärimismenetlus

Testamendiga võib isikule määrata konkreetseid pärandi hulka kuuluvaid asju või hüvesid või vabastada pärija mõnest pärandi hulka kuuluvast kohustusest. Sel juhul on tegemist annakuga, mille täitmist annakusaajal on võimalik pärijatelt nõuda. Pärija ning annakusaaja erinevad selle poolest, et annakusaajale on määratud üksnes konkreetne hüve, aga pärijale lähevad üle pärandaja õigused ja kohustused.

Pärimismenetluse algatamiseks esitab pärija notarile pärimisavalduse, mille notar tõendab. Pärimismenetluse algatamiseks saab avalduse esitada pärija, pärandaja võlausaldaja, annakusaaja või muu pärandvara suhtes õigusi omav isik. Notar väljastab pärijale pärimistunnistuse, kui ta on kindlaks teinud kogu pärijate ringi ning pärija pärimisõigus ja selle ulatus on piisavalt tõendatud. Pärimistunnistust ei saa notar väljastada enne, kui on möödunud üks kuu pärimismenetluse algamise teate avaldamisest väljaandes Ametlikud Teadaanded. Kui pärimisõigus ja selle ulatus on notari poolt piisavalt tõendatud, väljastab notar pärimistunnistuse. Sellega on pärimismenetlus lõppenud.

Testamendi ja pärimisega seotud teemade ning teiste igapäevaelu õigusküsimuste kohta võib leida infot õigusportaalist Jurist Aitab: , ning Eestis tegutsevate notarite kohta Eesti Notarite Koja kodulehelt.

SURMA REGISTREERIMINE JA MATUSED

Surma registreerimiseks tuleb 7 päeva jooksul lahkunu surmapäevast või tema leidmise päevast arvates esitada perekonnaseisuasutusele avaldus. Surma võib registreerida abikaasa, sugulane, hõimlane, lahkunuga koos elanud isik, tervishoiuteenust osutanud asutuse juht, politseiametnik või keegi teine, kellel on vastavad andmed. Avalduse saab täita ka perekonnaseisuasutuses. Surma registreerivad maakonnakeskuses maavalitsus, kohalikus omavalitsuses valla- või linnavalitsus või Perekonnaseisuamet.

Surm registreeritakse 3 tööpäeva jooksul pärast avalduse laekumist. Registreerimiseks esitatakse:

• arstlik surmatõend või kohtuotsus surma fakti tuvastamise või surnuks tunnistamise kohta

• surnu isikut tõendav dokument

• avaldaja isikut tõendav dokument

Surma registreerimisel koostatakse surmakanne, soovi korral väljastatakse surmatõend. Surma registreerimine ja surmatõendi esmakordne väljastamine on riigilõivuvaba. Välisriigis registreeritud surma andmete kandmiseks rahvastikuregistrisse esitatakse eesti, vene või inglise keelde tõlgitud ja legaliseeritud või apostilliga kinnitatud dokumendid maavalitsusele või Eesti konsulaarametnikule välisriigis. Matta ei tohi enne, kui surm on perekonnaseisuasutuses registreeritud, s.t. matmine toimub surmatõendi (mitte arstliku tõendi) alusel.

Rohkem teavet matuste kohta leiab siit.

ELUASE

Elukoha registreerimine

Kõik Eesti elanikud on kohustatud kandma hoolt, et nende elukoha andmed rahvastikuregistris oleksid õiged. Elukoha registreerimine tähendab selle andmete kandmist rahvastikuregistrisse.

Elukohateade esitatakse valla- või linnavalitsuse (Tallinnas linnaosa valitsuse) rahvastikuregistriga tegelevale ametnikule (registripidajale), kui inimene:

• asub uude kohta elama

• muudab elukohta Eestis

• asub elama välismaale

• kolib välismaalt tagasi Eestisse

• leiab, et tema andmed registris puuduvad või on valed

Elukoha aadressiandmetel on õiguslik tähendus Riigikogu, Euroopa Parlamendi ja kohaliku omavalitsuse volikogu valimistel, rahvahääletusel ja rahvaküsitlusel ning kohaliku omavalitsuse eelarvesse laekuvate maksude tasumisel.

Välisriigis elades saab oma elukoha andmete muutumisest anda teada välisesindusele (see on vajalik eelkõige valimistel osalemiseks). Kui isik kasutab elamiseks mitut elukohta, esitab ta rahvastikuregistrisse kandmiseks omal valikul neist ühe elukoha aadressi. Elukohateatel võib esitada ka sideandmed (telefon, e-posti aadress).

Elukohateate saab esitada kohalikus omavalitsuses rahvastikuregistri töötaja juures või riigiportaalis www.eesti.ee, samuti posti teel või digiallkirjastatult elektronpostiga. Dokumentide loetelu ja tingimused leiab siit.

Eluaseme ehitamine

Ehituse alustamiseks on vajalik ehitusprojekt ja ehitusluba, v.a. väikeehitise ehitamise korral. Valdkonda reguleerivad ehitusseadus ja kohaliku omavalitsuse ehitusmäärus.

Planeerimisalase tegevuse korraldamine valla või linna territooriumil on KOV pädevuses, kes tagab maakasutuse ja ehitamise aluseks vajalike planeeringute olemasolu ja kehtestatud planeeringute järgimise. KOV informeerib avalikkust kavatsetavatest üldplaneeringutest ja detailplaneeringutest ajalehe vahendusel vähemalt üks kord aastas (nn. avalik väljapanek). Ehituse planeerimise algatamisest peab teatama naaberkinnistute ja detailplaneeritava maa-ala omanikele kahe nädala jooksul pärast planeeringu algatamist.

Elanikud võivad juba planeeringu ajal esitada ettepanekuid või vastuväiteid, millele KOV või maavanem vastab 4 nädala jooksul. Vastuväidete korral kutsutakse kokku avalik arutelu 6 nädalat pärast avaliku väljapaneku lõppu.

Ehitamise ja ehitise omaniku kohustuste kohta leiab infot siit.

Eluaseme ostmine

Kinnisvara ostmisel tuleb sõlmida leping, mis tuleb vormistada notari juures. Notar kontrollib tehingu tõendamiseks vajalikke andmeid ja esindab tehinguosalisi kinnistusosakonnas.

Ostu-müügi lepingu sõlmise kohta leiab rohkem infot siit.

Kinnistusraamat

Kõik kinnistud (kinnisasjad ehk maatükid, korteriomandid, hoonestus- ja korterihoonestusõigused) kantakse kinnistusraamatusse. Kinnistusraamat kajastab kinnistu omandisuhteid, tagab kinnisomandi õiguskindluse ja maandab kinnisvaratehingute riskid. Seda peetakse maakohtu kinnistusosakonnas.

Korteriühistu

Korteriühistu on korteriomanike loodud mittetulundusühistu, mille eesmärgiks on korteriomandite ühine majandamine ja ühistu liikmete ühiste huvide esindamine. Korteriühistu võib asutada nii ühe kui ka mitme maja kaupa, kuid ühe kinnisasja piires. Selle asutamine toimub korteriomanike enamuse otsuse alusel. Korteriühistut saab asutada alles siis, kui selle asutajad on saanud korteriomanikeks. Korteriühistu tegutseb korteriühistuseaduse kohaselt.

Elamuühistu erineb korteriühistust selle poolest, et elamu, sh. korterid, kuuluvad ühistule, mitte elanikele.

Eluaseme üürimine

Eluaseme üürimisel tuleb alati sõlmida kirjalik üürileping, sest ehkki seadus võimaldab üürilepingut sõlmida ka suuliselt, on vaidluste korral poolte tahet ja kokkuleppeid kirjaliku lepingu abil parem tõendada.

Üürileandjaks saab olla kas eraomanik või KOV (vald, linn, linnaosa). Pinda, mille annab üürile KOV, nimetatakse munitsipaal- või sotsiaalpinnaks. Sotsiaalmajades saavad peavarju raskustes pered ning endaga mitte toimetulevad inimesed, kes tohivad seal elada seni, kuni on suutnud oma elujärge parandada.

Üürisuhete ja üürilepingu sõlmimise kohta saab rohkem infot siit.

8. Kodanikuühiskond, olme ja vaba aeg

KODANIKUÜHISKOND

Kodanikuühiskond on osalusühiskond, mis kaasab inimesi nende huvidest ja võimetest lähtuvalt, hõlmates omaalgatuslikku koostööd avalike asjade arutamises ja otsustamises osalemiseks. Iga kodanik saab esitada valitsusele ideid ja ettepanekuid ning rääkida aktiivselt kaasa riigiasjades.

Ühiskonna kolm sektorit

Avalik ehk riiklik sektor tegeleb üldiste ja rahvuslike hüvede kaitsmise, vastava poliitika kujundamise, seadusandluse ja muu sellisega nii üleriigilisel kui kohalikul tasandil. Sinna kuuluvad riigi- ja omavalitsusasutused ning avalik-õiguslikud institutsioonid.

Ärisektor tegeleb kasumi tootmisega ettevõtluse kaudu (kui kasutatakse sõna ‘erasektor’, loetakse selle alla nii äri- kui ka mittetulundussektor).

Kolmas sektor (ka valitsusväline sektor, mittetulundussektor, kodanikuühiskond, vabakond) on väljend, mida kasutatakse mitteriiklike organisatsioonide ja mittetulundusühingute kohta. Uuemate arengute käigus on see jagunenud kaheks: professionaalne mittetulundussfäär, kus inimesed palgatööd tehes tegelevad peamiselt avaliku huvi esindamisega, eestkostega, teenuste pakkumisega jne., ning kõigi sektorite esindajate puht vabatahtlik kodanikualgatuslik tegevus.

Kolmandas sektoris tegutsevate organisatsioonide vormideks on mittetulundusühing (MTÜ), sihtasutus (SA) ja seltsing. Suur osa MTÜ-dest on kodaniku- ehk vabaühendused – nende sõnadega tähistatakse üksikisikute (mitte nt. avaliku võimu asutuste) algatatud mittetulunduslikke organisatsioone ja nende liite. Kolmanda sektori hulka arvatakse ka ametiühingud, erakonnad, ärihuvide kaitse organisatsioonid, kutseliidud jpm., mida tavaliselt avalikes huvides tegutsevaks ega äriettevõtteks ei peeta. Samas tegutsevad avalikes huvides avaliku võimu enda loodud MTÜ-d ja SA-d, kuid need pole vabaühendused kodanikualgatuslikkuse mõttes (s.t. on raske öelda, kuhu sektorisse nad paigutada).

Kodanikuliikumised tasakaalustavad ja täiendavad ühiskonnas avalikku võimu ja ärisektorit. Neist MTÜ kui kasumitaotluseta organisatsiooni võib luua nii avalikes huvides ehk kogu ühiskonna heaks tegutsemiseks, väiksema seltskonna või piirkonna huvide eest seismiseks kui ka lihtsalt meelelahutuseks ja hobide koos harrastamiseks. Sihtasutus ja seltsing seevastu võivad tegutseda kasumit taotlevalt. Tulu võib teenida kõigis kolmes, aga erinevalt äriühingutest ei tohi nad kasumit jaotada. Olulisemaid otsuseid teevad MTÜ puhul liikmed (üldkoosolek) ja sihtasutusel (millel liikmed puuduvad) määratud nõukogu või asutaja (kui talle on see voli jäetud). Seltsingut, mis pole juriidiline isik, juhivad seltsinglased omavahelise kokkuleppe alusel.

Milline tegutsemisvorm valida?

See sõltub ühinemise eesmärkidest ja kavandatavast tegevusest. Eestis asutatakse igal kuul umbes 100 MTÜ-d, kuna see on seltsingu järel kõige lihtsam. Keerulisematel puhkudel, eriti kui mängus on vara, tasub vaadata sihtasutuse poole.

MTÜ-d on ka näiteks ametiühingud, erakonnad, loomeliidud ja paljud ühistud, ning enamasti kehtivad neile täiendavad nõuded ja oma seadused. Lisainfot organisatsiooni asutamise kohta saab veebiaadressilt www.ngo.ee/teabekeskus või oma maakonna arenduskeskuse konsultandilt.

Tahtes midagi üksi või mõttekaaslastega ära teha, otsige esmalt internetist, kes sama teemaga juba tegelevad. Võib-olla ei tasugi uut organisatsiooni asutada, vaid saate liituda mõne olemasolevaga.

KAASAMINE JA SELLEGA SEONDUVAD MÕISTED

Kaasamine

on avaliku võimu tegevus, mille sihiks on anda kodanikele või neid esindavatele ühendustele võimalus osaleda neid mõjutavate otsuste tegemisel, sh. õigusloomes. See tähendab mingi ühenduse liikmeskonna või sihtrühma paremini rakendamist või aktiveerimist oma eesmärkide teostamisel ja nende üle otsustamisel, eeldades huvirühmade informeerimist ja nendega konsulteerimist.

Strateegilist dokumenti loov ametiasutus, kodanikuühendus või esindusorganisatsioon kaasab otsustusprotsessi huvirühmi kõigist sektoritest, et tagada dokumendi tasakaalustatus ja lähtumine avalikust huvist, millega loodetakse tõsta otsuste kvaliteeti ja ühiskondlikku legitiimsust.

Huvigrupp või -rühm

Ühiste huvide nimel tegutsev ühendus (nt. MTÜ, liikumine, katusorganisatsioon või võrgustik). Samas tähenduses on kasutatud terminit sidusgrupp või – rühm, ka sotsiaalpartner.

Konsulteerimine

Otsuste langetamisele eelnev protsess, kus avalik võim annab teistele asjast huvitatutele, sh. ekspertidele, huvirühmadele ja avalikkusele võimaluse esitada oma arvamusi. See eeldab piisavat informeerimist, piisavat aega ja võimalike otsusevariantide esiletoomist.

Osalus

Isiku või huvirühma võimalus kaasa rääkida otsustes, mis teda puudutavad.

Valitsuse tasandil on kinnitatud uus “Kaasamise hea tava”, mille otsene eesmärk on kaasamise korraldamist senisest selgemini juhendada ning valitsusasutuste kaasamispraktika kvaliteeti ühtlustada; laiem eesmärk aga suurendada otsuste tegemise läbipaistvust ja valitsussektori usaldusväärsust suhetes huvirühmade ja laiema avalikkusega. See dokument sõnastab juhised eelkõige huvirühmade informeerimiseks ning avaliku konsulteerimise korraldamiseks. Praeguseks on enamik ministeeriumeid selle dokumendiga liitunud.

KODANIKUALGATUS JA KODANIKUJULGUS

Kodanikualgatus

Riigikogus vastu võetud Eesti kodanikuühiskonna arengu kontseptsiooni eesmärgiks on kodanike ja nende ühenduste laialdasem kaasamine poliitika ja õigusaktide väljatöötamisse. Selleks, et need ühiskonnale olulistes küsimustes aktiivselt kaasa rääkida saaksid, on loodud osalusveeb www.osale.ee. Kodanikelt oodatakse nii asjalikke ja teemakohaseid arvamusi ja ettepanekuid kui ka kriitikat koos lahenduste pakkumisega. Teemad on jaotatud ministeeriumite vastutusalade järgi.

Osalusveebis saab:

• esitada valitsusele ideid ja ettepanekuid

• koguda allkirju kodanikualgatuse toetuseks

• avaldada arvamust valitsuse eelnõude suhtes

• otsida õigusakte või strateegiadokumente

Valitsuse plaanide kohta leiab infot ka ministeeriumide veebilehtedelt. Eelnõud, mis on saadetud ministeeriumide vahelisele kooskõlastamisele, avaldatakse eelnõude infosüsteemis.

Kodanikujulgus

Kodanikujulguse all mõistame tavaliselt kas enda kui kodaniku sõna avalikku väljaütlemist olukorras, mis tundub meile teiste inimeste suhtes ebaõiglase või muul viisil probleemsena, või kaaskodanike abistamist nende turvatunde tõstmisel (kurjategija kinnipidamine, kiusamisele vaheleastumine jne.).

2004. aastal hakati välja andma kodanikujulguse aumärke, millega riik väärtustab kodanike julgust kuritegusid takistada ja ohvreid abistada. Kodanikujulguse aumärke annab välja justiitsminister.

Aumärk võidakse anda:

• kuriteo ärahoidmise või takistamise eest

• kurjategija kinnipidamise eest

• kuriteoohvri abistamise eest

• või mingi muu olulise panuse eest kaaskodanike turvatunde tõstmisse

RAHA KOLMANDAS SEKTORIS

Projektitoetused, fondid

Kolmanda sektori organisatsioonide spekter on lai ja kirev ning võimalusi toetuste hankimiseks palju, sõltudes konkreetsest ühingust, taotletavast eesmärgist jne. Ammendavat loetelu pole võimalik tuua, küll aga mõned viited.

Kodanikuorganisatsioonid võivad oma tegevuseks taotleda toetusi nii Euroopa struktuurifondidelt (nt. Euroopa Sotsiaalfond, Integratsioonifond, Pagulasfond ja teised) kui ka Eesti enda fondidelt (siia kuuluvad näiteks Hasartmängumaksu Nõukogu poolt antud toetused). Mõnede Euroopa fondide rahastust koordineerib Eestis vastav sihtasutus, näiteks Kodanikuühiskonna Sihtkapital, Sihtasutus Innove, Migratsiooni ja Integratsiooni Sihtasutus Meie Inimesed (MISA), Avatud Eesti Fond (mis on avatud ühiskonna toetusfondide võrgustiku Open Society Foundations koostööpartner Eestis). Erinevad fondid ja sihtasutused toetavad erinevate valdkondade nt. tööturu ja muu sotsiaalvaldkonna, kultuurilise lõimumise, kodanikuühiskonna ja – organisatsioonide võrgustiku tugevdamise, pagulaste abistamise, noortetöö) konkreetseid projekte.

Rahaannetus, sponsorlus

Annetus on vabatahtlik rahaline või muu kingitus, millega ei kaasne kohustusi, teenet või teenuse osutamist.

Heategevus on vabatahtlik, kaastundest, sümpaatiast või tavast tingitud ja planeerimata tegevus.

Sponsorlussuhte korral soovib sponsor pälvida väärikat avalikku tunnustamist. Sageli seisneb see mingi kindla tegevuse (üritus, reis, treeningud, võistlused jms.) toetamises, sisaldab enamasti vastastikuseid kohustusi (nt. reklaamilepingu alusel) ja võib toetajale olla otsene kulu, mitte annetamine.

Annetuse maksustamine

Annetuse maksustamine sõltub nii annetuse tegija kui ka saaja isikust.

Kui annetuse või kingituse saaja ei ole kantud soodustatud isikute nimekirja, tuleb tal tasuda tulumaksu kogu kingitud või annetatud summalt. Nimekirja täpne pealkiri on “Tulumaksusoodustusega mittetulundusühingute, sihtasutuste ja usuliste ühenduste nimekiri” ja see avaldatakse kaks korda aastas Riigi Teatajas. Kingitustelt ja annetustelt ei tasu tulumaksu kohaliku omavalitsus- ja riigiasutused.

Samuti ei pea tulumaksu tasuma reklaami eesmärgil saadud kingituselt, mille käibemaksuta väärtus on kuni 10 eurot. Väärtuse määramisel lähtutakse iga kingitud eseme turuhinnast.

Tulumaksusoodustusega isikutele tehtud kingitused ja annetused on teatud piirmäära ulatuses maksuvabad. Maksumaksja võib ise valida, kumba alljärgnevast piirmäärast ta soovib rakendada:

• kas 3 % oma samal kalendriaastal tehtud sotsiaalmaksuga maksustatud väljamaksete summast (ehk sisuliselt 3 % palgafondist) või

• 10 % oma viimase majandusaasta kasumist

Kui annetuse või kingituse tegijaks tulumaksusoodustusega heategevuslikule organisatsioonile on füüsiline isik, saab ta tehtud annetuse tulude deklareerimisel arvesse võtta. Ta võib oma tuludest maha arvata kuni 5 % isiku maksustatavast tulust. Lisaks nimekirja kantutele võib maha arvata annetused KOV teadus-, kultuuri-, spordi-, haridus- või sotsiaalhoolekande asutusele, kaitseala valitsejale, avalik-õiguslikule ülikoolile või erakonnale. Samuti siis, kui annetatakse mõnele välisriigi ühingule, mida käsitatakse tulumaksusoodustusega ühinguna.

Täpsemate detailide kohta vaata siit.

VABATAHTLIK TÖÖ JA TEGEVUS

Vabatahtlikul tegevusel on kolm peamist tunnust:

• tegevus toimub vabast tahtest

• tegija ei saa otsest rahalist ega materiaalset tasu

• tegutsetakse väljaspool oma kodu ja perekonda, kellegi teise või laiemalt ühiskonna hüvanguks

Lisaks kodanikuühendustele pakuvad vabatahtliku töö võimalust ka riiklikud sotsiaaltöö- või haridusasutused (nt. varjupaigad, koolid, raamatukogud, noortekeskused). Vabatahtlikele rakendust võimaldavate organisatsioonide nimestiku leiab veebilehelt www.vabatahtlikud.ee.

Eestis aitab niisuguse tegevuse levikule ja arengule kaasa MTÜ Vaba Tahe. Kord aastas, rahvusvahelisel vabatahtlike päeval 5. detsembril, toimub Eesti vabatahtlike tunnustamisüritus, mille eesmärk on neid Eesti riigi poolt esile tõsta ja tänada. Vabatahtlike tunnustamise patroon on Vabariigi President.

NOORTEORGANISATSIOONID

Infot erinevates piirkondades tegutsevate noorteühenduste kohta saab noortekeskustest, noorte infokeskustest ja internetist. Eesti Noorteühenduste Liit (ENL) ühendab 63 Eestis tegutsevat noorteorganisatsiooni, vt. www.enl.ee.

REISIMINE

Eesti kuulub Euroopa Liitu ning Schengeni ruumi, mis tähendab muuhulgas seda, et üldjuhul ei ole Eesti kodanikul vaja viisat teistesse Euroopa riikidesse reisimisel. Euroopa Liidu ja Euroopa Majanduspiirkonna riigid, kuhu reisides pole viisat vaja, on järgmised:

Austria, Andorra, Belgia, Bulgaaria, Hispaania, Holland, Horvaatia, Iirimaa, Island, Itaalia, Kreeka, Küpros, Liechtenstein, Luksemburg, Läti, Leedu, Malta, Monaco, Norra, Poola, Portugal, Prantsusmaa, Rootsi, Rumeenia, Saksamaa, San Marino, Slovakkia, Sloveenia, Soome, Suurbritannia, Taani, Tšehhi, Ungari ning Šveits. Nende territooriumile tohib sõita nii kehtiva passi kui ka isikutunnistuse (ID-kaardi) alusel. Lisaks loetletud riikidele võivad Eesti kodanikud ID-kaardi alusel reisida ka Bosniasse ja Hertsegoviinasse, Horvaatiasse, Makedooniasse, Montenegrosse[1] ja Serbiasse. Kõigis loetletud riikides on Eesti kodanikel võimalik viibida kuni kolm kuud.

Väljapoole Euroopat reisides leiate Eesti kodanikule viisavabade riikide nimekirja (koos lisatingimustega) Välisministeeriumi kodulehelt.

Juhul, kui Eesti kodanik soovib teises EL liikmesriigis tööd otsida või sinna elama, tööle või õppima asuda, peab ta riigis viibimise registreerima. Selleks tuleb tal pöörduda kohaliku pädeva ametiasutuse poole mitte hiljem kui 3 kuu möödudes riiki sisenemise päevast arvates. Eesti Välisministeerium juhib tähelepanu asjaolule, et kui Eesti kodanik viibib teises liikmesriigis kauem kui 3 kuud ja peab oma viibimise registreerima, võib ta selleks vajada passi (vt. lähemalt www.vm.ee).

Reisimine Eestisse

EL ja Schengeni viisaruumi kodanike jaoks kehtivad Eestisse saabumisel ja siin viibimisel samad tingimused, mis Eesti kodanike kohta nende juures. Mõnede riikide diplomaatiliste ja teenistuspasside omanikud Eestisse sõiduks viisat ei vaja. Eestisse reisimisel tuleb taotleda Schengeni viisat. Kui kehtiv Schengeni viisa on saadud mõnest teisest riigist, võib sellega ka Eestisse siseneda. Täpsemat infot vt. Välisministeeriumi kodulehelt: Viisa taotlemine.

Konsulaarabi

Välismaal viibides on Eesti kodanikul õigus saada konsulaarabi. Eesti välisesinduste (saatkond, konsulaat, aukonsulaat) kõige tähtsamaks ülesandeks on asukohariigis Eesti kodanikele ja juriidilistele isikutele nõu ja jõuga abiks olla, võtta vajadusel tarvitusele abinõud nende õiguste ja seaduslike huvide kaitseks ning vaadata seadusega sätestatud korras läbi nende avaldusi.

Kui te ei tea, mida hädaolukorras teha, võtke ühendust Välisministeeriumi konsulaarosakonna valveametnikuga telefonil +372 53 019 999 või ööpäevaringselt töötava Välisministeeriumi valvesekretäriga telefonil +372 6 377 000.

Eesti Vabariigi välisesindus osutab abi järgmistel juhtudel:

1. Dokumentide kaotamise või varastamise korral vajab inimene dokumenti Eestisse tagasi pöördumiseks. Viisa või passi kaotanud Eesti kodanik või kodakondsuseta alaline elanik peab pöörduma isiklikult saatkonda Eestisse tagasipöördumistunnistuse või – loa saamiseks.

Tal tuleb esitada avaldus, 2 fotot 40 × 50 mm ning politsei tõend dokumendi kaotamise või varastamise registreerimise kohta. Tagasipöördumistunnistus või luba väljastatakse tasuta. See ei ole mõeldud asukohariigis elamiseks ega kolmandasse riiki reisimiseks, vaid viivitamatuks naasmiseks Eestisse.

2. Eesti kodaniku või kodakondsuseta alalise elaniku kinnipidamise korral välismaal seoses võimaliku õigusrikkumisega on kinnipeetul õigus nõuda konsulaarametniku viivitamatut informeerimist ning temaga kohtumist või telefonivestlust lühikese tähtaja jooksul pärast kinnipidamist, samuti advokaadi kohalekutsumist ja sugulaste informeerimist. Seda võib teha kinnipeetu ise või ametnik, kes ta kinni pidas. Kinnipeetul on õigus kasutada tõlgi abi, kui ta ei valda keelt, milles küsitlemine toimub.

3. Haiguse, õnnetusjuhtumi, loodusõnnetuse või kuriteo ohvriks langemise korral on Eesti kodanikul ja kodakondsuseta alalisel elanikul õigus pöörduda abi saamiseks Eesti Vabariigi lähima välisesinduse või aukonsulaadi poole.

4. Eesti kodaniku või alalise elaniku surma korral välismaal väljastab välisesindus põrmu Eestisse saatmiseks vajalikud dokumendid ja osutab abi pärimisasjade korraldamisel.

NB! Välismaal viibides tuleb järgida asukohariigi seadusi ja eeskirju. Seaduse mittetundmine ei vabasta vastutusest.

Välisesindus ei täida reisibüroo, haigekassa ega krediidiasutuse ülesandeid. Ta ei saa ega tohi tasuda maksmata jäänud hotelliarveid ja haiglakulusid, ei saa laenata raha ega pakkuda öömaja, ei broneeri lennu-, laeva- ja rongipileteid ega hotellikohti.

Täpsemalt vt. Välisministeeriumi kodulehelt.

HOBID

Rahvusvähemuste kultuur

Eestis elavate mitte-eestlaste hulgas moodustavad suurima rahvusrühma venelased, järgnevad ukrainlased, valgevenelased ja soomlased.

Kõigis demokraatlikes riikides on rahvusvähemused kaitstud seaduste ja rahvusvaheliste kokkulepetega. Eesti Vabariigi põhiseaduse § 49 sätestab: “Igaühel on õigus säilitada oma rahvuskuuluvus.” Eestis kehtib vähemusrahvuste kultuuriautonoomia seadus, samuti on Eesti ühinenud Euroopa Nõukogu Vähemusrahvuste kaitse raamkonventsiooniga.

Eestis elavad rahvusvähemused tegelevad aktiivselt oma kultuuri ja traditsioonide säilitamisega, tegutseb üle 200 kultuuriühenduse. Rahvusvähemuste kultuurielu toetamine ning nende kultuurilise omapära ja keele säilitamisele kaasaaitamine on Eestis Kultuuriministeeriumi ülesandeks. Ministeeriumi juures tegutseb nõuandva organina Rahvusvähemuste kultuurinõukoda.

Kultuurisündmused

Eesti Instituut on loonud riigi toel mitmekeelse reklaamivaba kultuurikalendri www.kultuur.info, mis pakub ülevaadet Eestis ja välismaal toimuvate eesti kultuurisündmuste kohta.

Tegemist on ainsa sündmustekalendriga Eestis, mis tutvustab eesti kultuuriüritusi eesti, inglise ja vene keeles, ning mille juurde kuulub ka arhiiv – eesti kultuuriürituste kroonika alates 2002. aastast. Kalender toimib mittetulunduslikul põhimõttel – andmete sisestamine ja kasutamine mitte-kommertslikel eesmärkidel on kõigile tasuta.

Kultuurisündmuste kohta leiab infot ka KOV kodulehelt.

Loomeliidud

Loominguga seotud aladel on välja kujunenud vastava alaga tegelevaid isikuid koondavad erialased ühendused, nn. loomeliidud. Tuntumad ja suuremad on Arhitektide Liit, Heliloojate Liit, Kinoliit, Kirjanike Liit, Kunstnike Liit, Näitlejate Liit. Loomeliiduks tunnistamine toimub avalduse alusel Kultuuriministeeriumis. Ministeeriumi kodulehelt (www.kul.ee) leiab loomeliitude täisnimekirja ja taotluseks vajaliku vormi. Loovisikute ja loomeliitude kohta kehtib oma seadus.

Muuseumid

Muuseume tutvustab Eesti muuseumite infokeskus www.muuseum.ee, muuseumite nimekirja maakondade kaupa leiab aadressilt http://www.muuseum.ee/et/muuseumid.

Sportimine

Praeguseks on Eesti spordis välja kujunenud süsteem, mille keskmeks on spordiorganisatsioonid – spordiklubid ja – koolid, maakondade ja linnade spordi- ja spordialaliidud, üleriigilised spordiühendused, Eesti Olümpiakomitee ja sporti teenindavad asutused.

Avalik sektor loob vajalikud tingimused nii iseseisvaks kui ka organiseeritud sporditegevuseks. Spordielu vahetu korraldamine on spordiorganisatsioonide ülesanne. Spordi ja liikumisharrastuse riigipoolseks koordineerijaks on Kultuuriministeerium, kes teeb sel alal koostööd Sotsiaalministeeriumi ning Haridus- ja Teadusministeeriumiga.

Laste ja noorte spordiringide kohta leiab rohkem infot veebisaidilt www.koolitused.ee, muude huviringide kohta aga aadressilt siit , lastelaagrite kohta vaata siit.

Terviseradade asukoha kohta saab infot sihtasutusest Eesti Terviserajad (www.terviserajad.ee) või kohalikest omavalitsustest.

Kalastamine

Igaühel on õigus avalikul või avalikuks kasutamiseks määratud veekogul kalastada ühe lihtkäsiõngega kellelegi tasu maksmata. Teiste kalapüügivahenditega on kalastamine lubatud juhul, kui on soetatud harrastuspüügiõigus või kalastuskaart. Tasuta harrastuspüügiõigus on eelkooliealistel lastel, alla 16-aastastel õpilastel, pensionäridel, puudega isikutel ja õigusvastaselt represseeritutel.

Piirkondades, kus harrastuspüügile on kehtestatud piiranguid (näiteks lõhepüügil lõhejõgedel), samuti teatud püügivahendite korral läheb kalastuskaarti vaja kõigil püüdjatel (vt. täpsemalt siit).

Kalastama minnes peab kaasas olema pildiga isikut tõendav dokument, harrastuspüügiõiguse tasust vabastatud isikutel aga õpilaspilet, pensionitunnistus, puude raskusastet tõendav dokument või represseeritu tunnistus.

Kalastust reguleerivad peamised õigusaktid on kalapüügiseadus ja -eeskiri.

Harrastuspüügiõiguse eest saab tasuda internetikeskkonnas www.pilet.ee või soetada see läbi mobiiltelefoni. Täpsem info Keskkonnaministeeriumi veebist.

Jaht

Jahipidamiseks on Eesti Vabariigis kehtestatud jahiseadus ja jahieeskirjad, see ei kuulu nn. igaüheõiguse alla. Limiidid kehtestatakse igal aastal loodusteadlaste seiretöö tulemusena maakondade lõikes.

Kui mõne loomaliigi arvukus on märkimisväärselt suurenenud, jagatakse välja rohkem jahilube. Lubade väljastamine on kohalike jahiseltside pädevuses, kes määravad ka loa hinna. Jahiline ja kalastaja nagu iga teinegi maastikul liikuja peab vältima metsloomade ja lindude häirimist, seda eriti nende sigimis- ja pesitsuspaikades. Veekogudel ei ole lubatud sõita kalade kudemis- ja lindude hulgalise pesitsemise paikadesse.

Relvad

Eestis reguleerib relvade kasutamist relvaseadus. Relva võib soetada Eesti Vabariigi kodanik või välismaalane, kellel on kehtiv Eesti elamisluba, või kes elab Eestis elamisõiguse alusel. Relva võib soetada 18 aasta vanuselt, mõnede relvaliikide puhul 21 aasta vanuselt. Täpsemad juhised leiad PPA kodulehelt.

LEMMIKLOOM

Lemmiklooma pidamise nõuded tähendavad lemmikloomade (nt. koerad, kassid, närilised, linnud, roomajad) pidamise, hoidmise, paaritamise jne. reegleid, eesmärgiga tagada kõigi loomade hoidmine tingimustes, mis sobivad nende suuruse, iseloomu ja eripäradega.

Loomatauditõrje seadus nõuab, et Eestis elav lemmikloom peab olema vaktsineeritud marutaudi vastu. Vaktsineerida soovitatakse ka tubaseid loomi, kuna inimesed toovad haigusetekitajaid paratamatult tänavalt või trepikojast kaasa.

Lisaks üldistele seadustele peab iga loomaomanik järgima kohalikus omavalitsuses kehtivat koerte ja kasside pidamise eeskirja, mis võib eri omavalitsustes olla veidi erinev. Enamik omavalitsusi nõuab koerte ja kasside registreerimist (täpsem info omavalitsuse kodulehel).

Lemmikloomi kiibistatakse, et kadunud loom kiiresti omanikuni jõuaks, või et vajadusel kindlaks teha, kes on tema omanik. Kiibi number tuleb kanda lemmikloomade registrisse, kus see seotakse infoga looma omaniku kohta. Praegu on mõistlik kanda lemmikloom mitmesse registrisse, kuna kohustuslikud registrid on kohalike omavalitsuste juures, loom aga võidakse üles leida hoopis teises linnas või vallas.

VABA AEG JA LOODUS

Igaüheõigus

Maa omandivormist sõltumata on looduses ja kultuurmaastikul kõikjal lubatud liikuda jalgsi, jalgrattal, paadiga või ratsa – tingimusel, et ei tekitata kahju loodusele ega maaomanikule. Tähistamata eramaal võib liikuda päikesetõusust päikeseloojanguni; kallasrajal, avalikul veekogul ja avalikul teel aga vabalt nii päeval kui ka öösel.

Kui eramaa on tarastatud või liikumist keelava tähistusega, siis on selle läbimiseks vajalik omaniku luba. Maaomanikud ei või keelata liikumist avalikel ja avalikuks kasutamiseks määratud maadel, teedel ja veekogudel, samuti jääl ning kallasrajal.

Igaüheõigus ei puuduta spordi- ja muude massiürituste korraldamist maastikul. Nende organiseerimiseks tuleb taotleda maaomanike või muude maavaldajate, vajadusel ka KOV nõusolekut.

Vt. ka looduskaitseseadusest.

Liikumine looduses

Vältige loomade ja lindude, eriti kaitsealuste liikide häirimist pesitsusperioodil, elu- ja sigimispaigas ning rännuteedel. Suvel liikuge põldude vahel piki põllupeenart või kuivenduskraavi kallast. Talvel võib ületada põlde suuskadel või lumesaaniga, häirimata seejuures kohalikke elanikke müraga. Nii suvel kui talvel sulgege enda järel karjavärav. Talude ja suvekodude õuemaale, isegi juhul, kui see on piirideta ja tähistamata, võib minna vaid maaomaniku loal või hädajuhtumi korral. Maakodust püüdke mööduda vähemalt 150–200 m kauguselt. Õueaiamaal paikneva loodus- või muinsuskaitseobjekti külastamiseks on vaja küsida luba. Spordiürituste ja muude suuremate rahvakogunemiste korraldamiseks maastikul tuleb taotleda maaomaniku või – valdaja, vajadusel ka KOV nõusolekut.

Looduses tohib:

• liikuda jalgsi, jalgrattaga, suuskade, paadiga ja ratsa kõikjal, kus see ei ole seadusega või seaduse alusel keelatud

• viibida kõikjal, kus on lubatud liikuminegi

• korjata metsamarju, seeni, lilli, ravimtaimi, sarapuupähkleid ja muid loodusande, mis ei ole looduskaitse all

• kalastada kuni kolme lihtkäsiõngega avalikel või avalikuks kasutamiseks määratud veekogudel

Looduses ei tohi:

• liikuda kohalike elanike koduõuel, istandikes, mesilates, külvidel, viljas ja mujal põllumajandusmaal, kus see tekitab omanikule kahju

• süüdata lõket ja telkida maaomaniku või maavaldaja loata

• pidada jahti ja kalastada ilma vastava loata, välja arvatud lihtkäsiõngega

• vigastada puid ja põõsaid

• häirida kohalike elanike kodurahu

• kahjustada metsloomade ja lindude elupaiku ja pesi, korjata nende mune, tuua neid kaasa ning tekitada neile muul viisil kahju

• kahjustada looduskaitseobjekte ja kaitstavaid liike

• kasutada mootorsõidukeid seal, kus see on keelatud

• saastada loodust

Veekogud

Riigile kuuluval veekogul on igaühele kasutamiseks avatud vähemalt 4 m laiune kallasrada ning laevatatava veekogu ääres võib kallasrada ulatuda kuni 10 meetri kaugusele veepiirist. Ka suurvee ajal peab inimene kallasrajal vabalt läbi pääsema, sellisel juhul on õigus kasutada 2 meetri laiust kaldariba alates veepiirist. Kõigil eramaadel paiknevatel veekogudel, mis on määratud avalikuks kasutamiseks, peavad olema vähemalt sama laiad kallasrajad, mida võib samuti igal ajal kasutada veekogu ääres liikumiseks ja seal viibimiseks. Tuleb arvestada, et teatud juhtudel puudub veekogu ääres võimalus kallasrajaks, näiteks sadamas, kalakasvatusehitise ja hüdroelektrijaama ümbruses. Sellistel juhtudel tuleb territooriumi sulgejal tagada möödapääs.

Kohalik omavalitsus on kohustatud tagama kallasrajale avalikud juurdepääsuvõimalused.

Teed ja rajad

Avalikku teed, sealhulgas riigimetsa rajatud sihti, võib liikumiseks vabalt kasutada. Erateed, mis on vastavalt tähistatud, võib kasutada ainult omaniku loal. Igaühel on õigus pääseda jalgsi juurde eramaadel paiknevatele muinsus- ja looduskaitseobjektidele. Koeraga võib looduses liikuda vaid teda rihma otsas pidades.

Metsad võib kohalik omavalitsus või erametsaomanik põua ajal liikumiseks ajutiselt sulgeda. KOV teatab sellest massiteabevahendite kaudu, erametsaomanik peab sulgemise keeldu selgitama tähistel. Ärge parkige autot maaomaniku kodu lähedal ilma tema käest luba küsimata. Kitsale teele pargitud auto võib põhjustada kohalikele elanikele suurt tüli. Keelatud on liikuda väljaspool teid mootorsõidukiga, ka ATV ja maasturiga, kui selleks puudub maaomaniku luba.

Telkimine ja tuletegemine

Pikemaks peatumiseks, telkimiseks ja tuletegemiseks on vaja maaomaniku või

– valdaja luba. Riigimetsas telkimiseks annab loa kohalik metsnik või metskond. Ilma loata võib riigimetsas telkida tähistatud ja ettevalmistatud telkimis- ja tuletegemiskohas.

Telkides ja ka lühiajaliselt puhates on keelatud häirida kohalike elanike rahu. Sobimatu on telkida niitmata heinamaal, sest heina tallamine tekitab omanikule kahju.

Keelatud on lõkke tegemine turbapinnasel, kus see võib tekitada põlengu, ja supelranna rannaliival. Lõkkematerjaliks võib korjata metsa alt risu. Kuivanud puud tohib langetada ainult maaomaniku loal. Lõke peab olema ohutu ning lahkumisel tuleb veenduda, et tuli on summutatud ning söed lõplikult kustunud.

Looduses puhates ei tohi ümbrust risustada. Tänapäeval rohkesti kasutatavad plastpakendid looduses ei lagune ja neid ei või maha jätta. Bensiin ja õlid kuuluvad ohtlike jäätmete hulka – need tuleb alati loodusest kaasa võtta.

Loodusandide korjamine

Metsamarju, seeni, lilli, ravimtaimi, sarapuupähkleid ja muid loodusande, mis ei ole looduskaitse all, on lubatud korjata kõigil ja igal ajal riigimaal ning KOV omandis oleval maal ja tähistamata eramaal. Igaüks võib võtta vett looduslikest veeallikatest nii joogiks, pesemiseks kui olmevajadusteks, samuti varuda kõikjalt jääd.

Eramaal ja – metsas, kui need on piiratud ja tähistatud, on loodusandide korjamiseks vajalik maaomaniku või – valdaja luba. Tehnilise toorme, nagu pajukoor, korvivitsad, pilliroog, männikasvud, vaik jms. kogumise õigus igaüheõiguse alla ei kuulu. Murda elusaid puid ja põõsaid, koorida tüvesid ja langetada kuivanud puid võib ainult omaniku loal. Keelatud on korjata ja müüa kaitsealuseid taimi.

KESKKONNAKAITSE

Eesti põhiseaduse järgi on keskkonnakaitse üks inimese olulisi kohustusi. Igaüks on kohustatud säästma elu- ja looduskeskkonda ning hüvitama kahju, mis ta on keskkonnale tekitanud. Hüvitamise korra sätestab keskkonnavastutuse seadus. Keskkonnakaitsega tegeleb põhiliselt Keskkonnaministeerium oma allasutustega.

Keskkonnakaitse korraldus ja keskkonnateave

Selleks, et õhk, vesi ja maastik meie ümber oleksid rikkumata ning looduslik mitmekesisus – arvukad taime- looma- ja linnuliigid – säilida võiks, tuleb keskkonda kaitsta.

Keskkonnaministeeriumi haldusalas on:

• Keskkonnaagentuur

• Eesti Keskkonnauuringute Keskus

• Keskkonnainspektsioon

• Keskkonnainvesteeringute Keskus

• Keskkonnaamet

Keskkonnainspektsioonil on ööpäevaringne valvetelefon 1313, kuhu võib helistada, kui märkate:

• keskkonnareostust või selle ohtu

• ebaseaduslikku metsaraiet, kalapüüki või muud ebaseaduslikku looduskasutust

• surnud või haavatud ulukit

• jäätmete ebaseaduslikku ladestamist

• massiliselt surnud loomi-linde-kalu

• loomade julma kohtlemist

• muud keskkonnaalast õigusrikkumist

Keskkonnateave on avalik ja peab olema kõigile kättesaadav. Ametlikud keskkonnaandmed asuvad keskkonnaregistris, kuhu on koondatud loodusvarade, looduspärandi, keskkonna seisundi ja keskkonnategurite andmed. Teavet Eesti keskkonna seisundi kohta leiab Keskkonnaagentuuri veebilehelt.

Jäätmed, jäätmekäitlus ja -hooldus

Tarbimine tekitab jäätmeid. Selleks, et hoida meie elukeskkonda inimväärsena ja säästa loodusressursse, tuleb jäätmete tekkimist nii palju kui võimalik vältida ning tekkinud jäätmed keskkonnasõbralikult koguda ja käidelda.

Jäätmete kogumis- ja käitlemisviis määratakse kindlaks kohaliku omavalitsuse tasandil. KOV kehtestab jäätmeveo korraldamise reeglid, selle piirkonnad ja veotasu piirmäärad. Jäätmete valdaja on kohustatud sõlmima prügiveo lepingu KOV või tema poolt valitud ettevõtjaga. Kui ta ise lepingut ei sõlmi, aga KOV on selles piirkonnas valitud ettevõtjaga lepingu teinud, loetakse leping jõusolevaks ning jäätmevaldaja peab hakkama jäätmete vedu korraldavale ettevõttele osutatud teenuse eest maksma. Asjaomase info saamiseks tuleb pöörduda KOV keskkonnaspetsialisti poole.

Heas korras kodu juurde kuulub korralik prügikast, mida regulaarselt tühjendatakse.

Jäätmete liigiti kogumine

Mitme prügikasti süsteem võimaldab jäätmeid sortida liikide järgi, näiteks kogutakse eraldi

• vanapaberit

• klaasi

• biojäätmeid

• pakendeid

Iga omavalitsus seisab hea selle eest, et inimestel oleks võimalik eelsorditud jäätmed kodu lähedal ära anda. Jäätmetekke vältimise kõrval ongi jäätmehoolduse üks olulisemaid prioriteete jäätmete sortimine ja liigiti kogumine, mis võimaldab paljusid materjale taaskasutada ja seega ressursse kokku hoida.

Jäätmejaamad

Jäätmejaamu on vaja selliste jäätmete jaoks, mille kogumine tekkekohal konteineritega ei ole võimalik (nt. vana mööbel, suured ehitus-lammutusjäätmed), või mis vajavad erikäitlust (elektroonikaromud, kasutatud rehvid, ohtlikud jäätmed). Paljusid neist kogutakse ja võetakse vastu ka mujal kui jäätmejaamades, kuid inimene ei pruugi neid kohti lihtsalt üles leida.

Tootja vastutus

Tootja vastutus tähendab seda, et tootja peab tagama tema turule lastud tootest tekkivate jäätmete kogumise ja nende taaskasutamise või kõrvaldamise. Vastavalt pakendiseadusele peavad ettevõtjad tagama pakendijäätmete kogumise ja nõuetekohase käitlemise. Vastavalt jäätmeseadusele rakendatakse elektri- ja elektroonikaseadmete, nende osade, romusõidukite ja nende osade, rehvide, patareide ning akude jäätmete kogumisel ja käitlemisel tootjavastutuse põhimõtet. Nimetatud toodete valmistajad ja maaletoojad on kohustatud oma toodetest tekkinud jäätmed kokku koguma. Kasutaja saab need tasuta ära anda. Vana elektroonika saab anda kauplusesse tasuta, kui ostate samast kauplusest uue asemele. Tasuta saab üks-ühe-vastu tagastada ainult sama liiki ja sama otstarvet täitva seadme (nt. külmkapp külmkapi vastu). Vanu majapidamismasinaid saab anda ka linna või valla jäätmekogumispunktidesse või jäätmejaamadesse (info omavalitsusest). Patareisid ja akusid võib tasuta panna spetsiaalsetesse konteineritesse nendes kauplustes, kus sellist liiki patareisid või akusid müüakse.

Romusõiduki tohib üle anda kas ohtlike jäätmete käitluslitsentsi ja jäätmeluba omavale lammutuskojale või vanametalli käitlejale, või sõiduki maaletoojale. Sõiduki omanikule väljastatakse lammutustõend, mille alusel kustutatakse sõiduk liiklusregistrist.

Mootorsõidukite kasutatud osi saab tasuta anda kauplusesse, kus sarnaseid osi müüakse.

Vanarehve saab tasuta ära anda vanarehvide kogumispunktidesse. Lähima kogumispunkti asukoha kohta saab teavet rehvide müügikohtadest (kauplused, rehvivahetustöökojad, jms), tootjalt, tootjavastutusorganisatsioonilt või KOV-lt.

Looduskaitse

Looduskaitse eesmärk on loodusliku mitmekesisuse hoidmine ja säilitamine. See hõlmab looduskaitsealade, ohustatud liikide ja erinevate maastikutüüpide kaitse korraldamist.

Kaitsealad on:

• rahvuspark

• looduskaitseala

• maastikukaitseala (looduspark)

Looduskaitseseadus lubab, et kaitseala piiresse võivad kuuluda nii riigi-, munitsipaal- kui ka eramaad. Kõik kaitsealad ei ole suletud, enamikul neist tohib matkata. Igal kaitsealal on omad reeglid, mida peab järgima:

• reservaat on liikumiseks suletud

• sihtkaitsevööndis võib käia (välja arvatud teatud ajaks kehtestatud keeluajal) endast sinna jälgi jätmata

• rahvaürituse korraldamiseks tuleb taotleda luba Keskkonnaametilt

• auto tuleb jätta parklasse või teeveerele

• igasugune looduse risustamine või muul viisil kahjustamine on keelatud: kui tee ääres või parklas ei ole prügikaste, tuleb oma prügi kaasa võtta

• maaomanik võib piirata eramaadel viibimist, mingil juhul ei tohi omaniku loata siseneda tema valdustesse loojangust päikesetõusuni. Marju-seeni võib korjata ka eramaal, kui sellega ei tekitata omanikule kahju (kasulik on nõusolekut küsida)

• telkida ning lõket süüdata tohib vaid selleks ette nähtud kohtades

Looduskaitse oluliseks osaks on liigikaitse. Võõrliigid ohustavad loodust, võivad olla ohtlikud inimese tervisele ja nõrgendada kohalike liikide eksisteerimist. Keskkonnaministri määrusega on kehtestatud nimekiri liikidest, mida ei või Eestisse tuua ka kodus pidamiseks või aias kasvatamiseks.

Veekaitse

Veekaitse peamine eesmärk on tagada veeressursside säästev kasutamine ning hea seisund. Vee ja veekogu kasutamine jaguneb avalikuks ja erikasutuseks. Avalik kasutamine on näiteks suplemine, veesport, kalastamine (järgides kalapüügi kohta kehtestatud seadusi). Erikasutuse korral on vajalik vee erikasutusluba, mille eest on vastavalt erikasutuse iseloomule ette nähtud ka tasu maksmine. Loa väljastab tegevuse asukoha Keskkonnaameti regioon.

Suplemise eel tuleks uurida, millised on ametlikud supluskohad, sest vaid neis tehakse järelevalvet suplusvee kvaliteedi üle, need on hooldatud ja korrastatud ning on korraldatud vetelpääste. Avalike supluskohtade nimekirja koostab Terviseamet.

Veekogude veekvaliteedi teadasaamiseks tehakse seiret ja vastavate andmetega on igaühel võimalik tutvuda Keskkonnaagentuuri veebilehel. Seiratakse ka joogi- ja suplusvee kvaliteeti, mille tulemusi saab näha Terviseameti veebilehel. Soovi korral on igaühel võimalik tellida tasulisi veeanalüüse näiteks OÜ Eesti Keskkonnauuringute Keskusest.

Enne veesõidukiga sõitma asumist tuleb teada, kas veekogu on avalikus kasutuses. Vastasel korral on veekogul liikumiseks vaja maaomaniku luba.

Keskkonnakaitselistel kaalutlustel on väikestel veekogudel (alla 100 ha suurustel järvedel ja alla 10 meetri laiustel jõgedel) keelatud sõita veesõidukiga, millel on sisepõlemismootor. Seal lubatakse sõita elektrimootoriga veesõidukitel. Kaitsealadel reguleerib tegevusi kaitse-eeskiri, mis võib veesõidukitega liikumist piirata või sootuks keelata. Kui veesõidukiga sõitmine on sõitjale või teistele veekasutajatele ohtlik või mõjub halvasti vee ökosüsteemile, on ka maavanemal õigus seda piirata.

9. Tööturg ja ettevõtlus

TÖÖLEPING

Tööleping on kokkulepe töötaja ja tööandja vahel. See määrab kindlaks kummagi osapoole õigused ja kohustused ning töötingimused. Töölepingu näidis on olemas näiteks Ettevõtluse Arendamise Sihtasutuse (EAS) kodulehel. Vt. ka võrgust tasuta e-käsiraamatut töölepingu kohta siit.

Tööleping peab olema sõlmitud kirjalikult, tavaliselt 2 eksemplaris, millest üks jääb töötaja ning teine tööandja valdusse.

Võrdne kohtlemine

Vastavalt võrdse kohtlemise seadusele ja soolise võrdõiguslikkuse seadusele ei tohi Eestis kellelegi teha kitsendusi seoses tema rahvuse, rassi või nahavärvuse, usutunnistuse, veendumuste, vanuse, puude või seksuaalse sättumusega. Need omadused ei tohi häirida töölevõtmist, konkursitingimuste kehtestamist, ametialast edutamist, töö või teenuse osutamist jne. Kuid on ameteid, milles võib töötada ainult Eesti kodanik (nt. politseis ja kaitseväes). Samuti leidub tegevusalasid, mis nõuavad teatud kutseoskusi ja on seetõttu litsenseeritud (nt. arstid, proviisorid).

Katseaeg

Tööleasumisel võib rakendada kuni 4-kuulist katseaega. Selle aja jooksul hindab tööandja töötaja sobivust ning töötaja võib hinnata töö ja töökeskkonna sobivust. Katseajal on töötajal kõik seadustega ettenähtud õigused. Katseaja tähtaja möödumine ei ole alus töölepingu lõpetamiseks. Tööandja peab suutma põhjendada, miks katseaeg on näidanud, et töötaja sellele tööle ei sobi.

Alampalk. Keskmine palk

Alam- ehk miinimumpalk on riigi poolt kehtestatud palga alampiir, millest vähem ei tohi tööandja töövõtjale täistööaja eest maksta. Alates 1. jaanuarist 2013 on see Eestis 320 eurot kuus või 1,9 eurot tunnis.

Keskmist brutopalka arvutab ja avaldab Statistikaamet. 2012 aasta keskmine brutopalk oli 870 € (http://www.stat.ee/57591).

TÖÖVÕIMETUS

Ajutise töövõimetuse (haiguse, vigastuse vm.) korral kirjutab arst välja töövõimetuslehe, mis vabastab töö- ja teenistuskohustuse täitmisest. Ajutise töövõimetuslehe liigid on:

• haigusleht

• sünnitusleht

• lapsendamisleht

• hooldusleht

Töövõimetusleht tuleb esitada tööandjale, kes esitab selle koos saatekirja ja vajalike lisadega Eesti Haigekassale, kes maksab selle alusel hüvitist. Põhjalikumalt haigekassa kohta vt. 5. vihikust.

Hüvitis makstakse välja 30 kalendripäeva jooksul, alates nõuetekohaselt vormistatud dokumentide laekumisest haigekassasse. Hüvitise maksmist reguleerib ravikindlustuse seadus.

Haigestumise, karantiini ja trauma korral esimese 3 päeva eest hüvitist ei maksta. 4.–8. päeval maksab hüvitist tööandja, alates 9. päevast haigekassa.

Muudel juhtudel (nt. kutsehaigestumine, tööõnnetus, riigi või ühiskonna huvide kaitsmisel ja kuriteo tõkestamisel saadud vigastus) maksab hüvitist vaid haigekassa, tehes seda töövabastuse teisest päevast. Teisest päevast maksab haigekassa hüvitist ka juhul, kui töövõimetuslehe põhjuseks on raseda terviseseisundile vastava töö andmine ja tema üleviimine kergemale ametikohale ning tööandjal pole talle vastavat tööd anda. Kui tööandjal on töötajale rasedusest põhjustatud töövõimetuse perioodil kergema töö andmine võimalik, hüvitab haigekassa kergemale tööle üleviimisega tekkinud palgavahe töövõimetuslehe esimesest päevast.

Tööandja makstava hüvitise aluseks on töötaja viimase 6 kuu keskmine palk, haigekassa makstava hüvitise korral haigestumisele eelnenud kalendriaastal töötaja eest makstud sotsiaalmaks, mille andmed saadakse Maksu- ja Tolliametist.

TÖÖTERVISHOID

Tööandja peab töötervishoiu ja tööohutuse nõuete täitmise tagama igas tööga seotud olukorras. Vastavate õigusaktide täitmise järele valvab Tööinspektsioon.

Tööandja on kohustatud jälgima töökeskkonna vastavust töötervishoiu ja tööohutuse seadusele. Töötajatele, kelle tervist võib tööprotsessi käigus mõjutada töökeskkonna ohutegur või töö laad, korraldab tööandja omal kulul tervisekontrolli.

TÖÖTUS

Eesti Töötukassa on töötuskindlustuse seadusega loodud avalik-õiguslik juriidiline isik, mis koondab nii inimeste kui ka asutuste sihtotstarbelised maksed ning riigieelarvest sihtotstarbeliselt eraldatud vahendid, investeerib neid ning maksab töötutele hüvitist ja toetust. Töötukassa maksab töötushüvitisi, mis võimaldavad majanduslikult toime tulla ja sobivat tööd otsida; võtab koondamise ja maksejõuetuse korral osaliselt üle tööandja kohustused töötajate ees; aitab leida tööd, osutades selleks teenuseid, mis toetavad töölesaamist ning tõstavad kvalifikatsiooni ja konkurentsivõimet; vahendab tööandjatele sobivat tööjõudu ja toetab töötajate töölevõtmist.

Töötu on inimene, kes ei tööta, on töötukassas töötuna arvele võetud ja otsib tööd. Töötu peab järgima individuaalset tööotsimiskava, käima määratud ajal töötukassas konsultatsioonil, aktiivselt tööd otsima, peab olema valmis sobivat tööd vastu võtma ning kohe tööle asuma.

Tööotsija on inimene, kes otsib tööd ja on töötukassas tööotsijana arvele võetud. Tööotsija peab vähemalt kord iga 30 päeva jooksul töövahendusteenuse saamiseks töötukassasse pöörduma.

Töötuna arvelevõtmiseks tuleb isiklikult pöörduda sobivasse töötukassa osakonda konsultandi vastuvõtule. Kaasa tuleb võtta:

• kehtiv isikut tõendav dokument

• töötutoetuse ja töötuskindlustushüvitise taotlejal – viimase töösuhte lõppu ja lõpetamise põhjust tõendav dokument

• töötuskindlustushüvitise taotlejal – tööandja tõend kindlustatule

Töötuna arvel olles on õigus taotleda töötuskindlustuse hüvitist ja töötutoetust.

Töötutele pakutakse järgmisi toetusi:

• Töötutoetust on õigus saada töötul, kellel puudub sissetulek töötutoetuse ulatuses ja kes töötuna arvelevõtmisele eelnenud 12 kuu jooksul on vähemalt 180 päeva töötanud või olnud hõivatud tööga võrdsustatud tegevusega (kasvatanud last, õppinud statsionaarses või täiskoormusega õppes, täitnud ajateenistuskohustust vmt.). Töötutoetuse päevamäär 2013. aastal on 3,28 eurot.

• Stipendiumi on õigus saada töötul, kes osaleb vähemalt 40 tundi kestval tööturukoolitusel, tööpraktikal, tööharjutusel või vabatahtlikul tööl. 2013. aastal on töötu stipendiumi päevamääraks 3,84 eurot.

• Sõidu- ja majutustoetust on õigus saada töötul, kes osaleb tööturukoolitusel, tööpraktikal, tööharjutusel, vabatahtlikul tööl, tööklubis, tööotsingu töötoas, psühholoogilisel või võlanõustamisel või tööproovil, ning kui tema elukoha ja nimetatud tegevuste toimumiskoha vahemaa on üle 500 meetri. Seda toetust makstakse 10 senti ühe kilomeetri kohta, maksimaalselt 26 eurot päevas.

Töötuskindlustus

on seadusega kehtestatud sundkindlustus (see ei ole juriidilises mõttes maks). See tähendab, et igalt palgana ja muude tasudena tehtud väljamakselt tuleb nii töötajal kui ka tööandjal kindlaksmääratud osa sihtotstarbeliselt Eesti Töötukassasse maksta. Töötuskindlustusmakse määrad kehtestab Vabariigi Valitsus. Aastal 2013 on töötaja maksemäär 2 % ja tööandja maksemäär 1 % (Vabariigi Valitsuse 25.09.2012. aasta määrus nr. 76).

Töötuskindlustuse eesmärk on tagada kindlustatule töötuks jäämise ajal asendussissetulek, mis ühtlasi toetaks aktiivseid tööotsinguid, ning pakkuda tööandjale tuge majanduslike ümberkorralduste ajal.

Töötukassa maksab kolme liiki hüvitisi:

• töötuskindlustushüvitis (mida taotleb töötu ise töötukassa maakondliku osakonna kaudu)

• kindlustushüvitis koondamise korral (taotleb tööandja töötukassalt)

• hüvitis tööandja maksejõuetuse korral (taotleb pankrotihaldur töötukassalt)

Töötuskindlustushüvitisele

on teil õigus, kui:

• olete töötuna arvele võetud

• olete esitanud töötuskindlustushüvitise avalduse

• olete töötuna arvele võtmisele eelnenud 36 kuu jooksul vähemalt 12 kuud töötanud ja töötuskindlustusmakset maksnud

• teie töösuhe on lõppenud hüvitisele õigust andval alusel

Selle taotlemiseks tuleb pöörduda töötukassa maakondlikku osakonda, kus saab esitada avaldused nii töötuna arvelevõtmiseks kui ka hüvitise taotlemiseks. Kaasa tuleb võtta isikut tõendav dokument ja tööandja tõend kindlustatule. Töötukassa teeb otsuse hüvitise maksmiseks hiljemalt 14 päeva pärast avalduse esitamist. Otsus saadetakse elektrooniliselt või selle saab kätte töötukassa maakondlikust osakonnast.

Sõltuvalt töötuskindlustuse staažist makstakse hüvitist kas 180, 270 või 360 päeva, esimesel sajal päeval 50 % ja seejärel 40 % varasemast töötasust, mille andmed saadakse Maksu- ja Tolliametist. Hüvitisele on kehtestatud miinimum- ja maksimumsuurus. Miinimumsuurus arvutatakse lähtudes valitsuse kehtestatud alampalgast. Aastal 2013 makstakse hüvitist vähemalt 5,33 eurot päevas. Maksimaalne hüvitise määr on esimesel sajal päeval 34,02 ja alates 101. päevast 27,22 eurot päevas.

Töötud, kes saavad Eesti töötuskindlustushüvitist, võivad otsida tööd ka teistes EL liikmesriikides. Eesti töötuskindlustushüvitise määramisel on võimalik arvestada mistahes teises liikmesriigis kogutud töötuskindlustusstaaži.

Koondamishüvitis

Koondamise korral on õigus saada kindlustushüvitist:

• töötajal, kelle töösuhe ühe ja sama tööandjaga on kestnud vähemalt 5 aastat

• töötajal, kes on töölepingu üles öelnud, kui tööandja ei saa ettenägematutest, temast mitteolenevatest majanduslikest asjaoludest tulenevalt anda töötajale kokkulepitud ulatuses tööd ja vähendab töötasu kuni kolmeks kuuks 12-kuulise ajavahemiku jooksul

• ametnikul, kelle teenistusstaaž on vähemalt 5 aastat ja kelle teenistussuhe on lõpetatud koondamise või ameti likvideerimise tõttu

Koondamishüvitise taotlemiseks peab tööandja esitama töötukassale vormikohase avalduse 5 kalendripäeva jooksul töö- või teenistussuhte lõppemisest arvates.

Tööandja maksejõuetuse hüvitise

eesmärgiks on hüvitada töötajale summad, mis jäid saamata tööandja maksejõuetuse tõttu. Maksejõuetuse all mõeldakse nii tööandja pankroti väljakuulutamist kui ka pankrotiavalduse menetlemise lõpetamist raugemise tõttu. Hüvitise taotlemiseks esitab töötukassale avalduse pankrotihaldur.

Maksejõuetuse hüvitise suurust arvestatakse saamata jäänud tasu liikide kaupa, kuid hüvitise summadel on alljärgnevad ülempiirid:

• palk – kuni 3 Eesti keskmist kuupalka

• puhkusetasu – kuni 1 Eesti keskmine kuupalk

• töölepingu lõpetamise hüvitus – kuni 1 Eesti keskmine kuupalk

MAKSUD

Eesti maksud koosnevad riiklikest ja kohalikest maksudest. Eestis on 8 riiklikku maksu.

Tulumaks jaguneb kaheks – füüsilise isiku tulumaks ning ettevõtte tulumaks. Eestis kehtiv füüsilise isiku tulumaksumäär on 21% ja tulumaksuvaba miinimum 144 eurot kuus. Maksumaksjal tuleb igal aastal teha oma ettevõtte raamatupidamisele avaldus, et tegemist on põhitöökohaga, ning et palga arvestamisel ja maksmisel võetaks arvesse tulumaksuvaba miinimumi. Ettevõtte tulumaksu eripäraks Eestis on see, et maksustatakse ainult jaotatud kasumit. Ettevõtte tulumaksumäär on samuti 21 %. Lisaks ettevõtte tulumaksu tasumisele on tööandjal kohustus pidada kinni ja tasuda Maksu- ja Tolliametile ka töötajate tulumaks.

Näide

Kui töötaja lepingujärgne brutopalk on 1000 eurot ning tegemist on põhitöökohaga, arvestatakse maksud järgmiselt.

Esmalt lahutatakse brutopalgast

töötaja töötuskindlustus 2 % = 20 €,

kohustuslik pensionikindlustus 2 % = 20 €, ja tulumaksuvaba miinimum 144 €.

Maksustatav summa on seega 1000 – 20 – 20 – 144 = 816 €,

tulumaks (maksumäär 21 %) 816 x 0,21 = 171,36 €

ja kättesaadav summa (netopalk) 960 – 171,36 = 788,64 €.

Lisaks tuleb ettevõttel tasuda brutopalgalt 1 % töötuskindlustust ning 33 % sotsiaalmaksu, mis teeb meie näite korral 340 €.

Käibemaksu arvutatakse kauba või teenuse käibelt ning alates 1. juulist 2009 on käibemaksumäär Eestis 20%. Erandina võib see olla ka 9% või 0%.

Sotsiaalmaksu kasutatakse pensionikindlustuseks ja riiklikuks ravikindlustuseks. Sotsiaalmaksu määr on 33%, seda tasub töötaja eest tööandja. Mõnedel erijuhtudel (nt. erinevate hooldajatoetust saavate isikute ning paljulapseliste perede eest) tasub sotsiaalmaksu Eesti riik. Sotsiaalmaks on isikustatud maks. See tähendab, et kõik sotsiaalmaksu summad, mis isikuga seoses makstakse, võetakse arvesse tema pensioni väljaarvutamisel ja maksmisel.

Maamaks laekub vastava omavalitsuse eelarvesse. Maamaksu summa saadakse maa maksustamishinna korrutamisel maamaksumääraga (mis on tavaliselt 0,1% kuni 2,5% maa maksustamishinnast aastas).

Tollimaks lisatakse imporditavatele kaupadele, et piirata sissetoodavat ning toetada väljaviidavat kaupa. Euroopa Liidu sees tollimaksu ei ole.

Aktsiisid kehtestab riik teatud kaubale, et reguleerida sellega kauplemist või selle tootmist. Eestis on aktsiisid kehtestatud alkoholile, tubakatoodetele, kütusele, mootorsõidukitele ning alkoholi- ja karastusjoogipakenditele.

Raskeveokimaksuga maksustatakse veoste vedamiseks ettenähtud ja teatud kindlast väärtusest suurema registrimassiga veoautod ja autorongid. Raskeveok maksustatakse sõltuvalt registri- või täismassist, telgede arvust ja veotelje vedrustuse tüübist.

Hasartmängumaksu tuleb tasuda hasartmängude (osavus- ja õnnemängud, turniirid, lotod, loteriid, kaubanduslikud loteriid) korraldajatel. Maksumäär sõltub mängu liigist.

Erisoodustusmaks koosneb tulu- ja sotsiaalmaksust, mis tööandjal tuleb tasuda töötajale võimaldatud lisatulu pealt (nt. kui töötaja kasutab tasuta töökoha autot, kui talle makstakse Eesti-sisesel lähetusel päevaraha jmt.).

Täpsemalt vt. maksude kohta Maksu- ja Tolliameti kodulehelt (http://www.emta.ee/) või vastavaid seadusi Riigi Teatajast.

Kohalikud maksud. Teatud piirkonna infrastruktuuri või muude ressursside kasutamise eest on kohalikel omavalitsustel õigus kehtestada järgmisi makse:

• reklaamimaks

• teede ja tänavate sulgemise maks

• mootorsõidukimaks

• loomapidamismaks

• lõbustusmaks

• parkimistasu

Riigilõiv on summa, mis tasutakse juriidiliste toimingute tegemise, avalduste läbivaatamise ja dokumentide väljastamise eest. Toimingud, mille eest, ja summad, kui palju riigilõivu tasuda tuleb, kehtestab riigilõivuseadus.

Eesti Maksumaksjate Liit (EML) on mittetulundusühing. EML kaitseb kõikide maksumaksjate huve ning nõustab ja koolitab neid. Ta jälgib, et maksuseadused oleksid õiglased ja arusaadavad, et maksukoormus oleks optimaalne, et maksuhaldur tegutseks ausalt ja professionaalselt, ning et maksumaksja raha kasutataks sihipäraselt.

ÜKSIKISIKU TULUDEKLARATSIOON

Maksu- ja Tolliamet (MTA)

Maksu- ja Tolliameti seadusjärgsed ülesanded on maksude haldamine, ettevõtluse hõlbustamine ning ühiskonna ja majanduse kaitsmine.

• MTA tagab riigieelarve tulude laekumise riiklike maksude ja tollitulude osas

• kaitseb seaduslikku majandustegevust riigis ja ühiskonnas

• viib ellu riiklikku maksu- ja tollikorraldust

• jälgib maksuseaduste, tollieeskirjade ja muude õigusaktide täitmist

• annab välja hasartmängude ja loterii korralduslube

• tegeleb hasartmängujärelevalvega ja kontrollib loteriide korraldamise seaduslikkust

• teenindab eraisikuid maksukohustuse ja tolliformaalsuste täitmisel

Hiljemalt 31. märtsiks tuleb Maksu- ja Tolliametile esitada tuludeklaratsioon oma eelmise aasta tulude kohta. Kõige parem on seda teha Maksu- ja Tolliameti e-teenuse vahendusel. Seda on võimalik teha alates 15. veebruarist. Tuludeklaratsiooni pabervormi on Maksu- ja Tolliametisse kohale minnes võimalik esitada alates 1. jaanuarist.

Tulumaksu tagastamise tähtaeg on 1. juuli.

Neile e-maksuametis/e-tollis tuludeklaratsiooni esitanud õiguskuulekatele inimestele, kelle deklaratsioon ei vaja täiendavat kontrolli, tagastatakse ülemääraselt makstud tulumaks 5 tööpäeva jooksul, kuid mitte enne 28. veebruari. Õiguskuulekaks loetakse neid, kelle üle-eelmise aasta tuludeklaratsioon oli esitatud eelmise aasta 2. aprilliks ja kellel pole maksuvõlga vahemikus eelmise aasta 15. veebruarist deklareerimise aasta 14. veebruarini.

Paberil tuludeklaratsiooni esitanud isikutele hakatakse enammakstud tulumaksu tagastama alates 20. aprillist.

Kui deklareeritakse ettevõtlustulu või vara võõrandamisest saadud kasu või kahju, siis tagastatakse enammakstud tulumaks hiljemalt 1. oktoobriks.

Olulised tähtajad tuludeklaratsiooni esitajale

6.–8. veebruar Võimalus tutvuda e-maksuametis/e-tollis deklaratsiooni eeltäidetud andmetega.

15. veebruar Tuludeklaratsiooni esitamine e-maksuametis/e-tollis avatakse. Teenindusbürood hakkavad väljastama eeltäidetud tuludeklaratsiooni väljatrükki.

28. veebruar Tulumaksu tagastamise algus e-maksuametis/e-tollis deklaratsiooni esitanud klientidele.

1. aprill Tuludeklaratsiooni esitamise tähtaeg.

20. aprill Tulumaksu tagastamise algus paberdeklaratsiooni esitanud klientidele.

1. juuli Juurdemaksmisele kuuluva tulumaksu tasumise ja enammakstud tulumaksu tagastamise tähtaeg.

1. oktoober Juurdemaksmisele kuuluva tulumaksu tasumise ja enammakstud tulumaksu tagastamise tähtaeg, kui deklareeritakse ettevõtlustulu või kasu vara võõrandamisest.

Küsimuste korral on kasulik pöörduda Maksu- ja Tolliameti tuludeklareerimise teemaveebi Abiks tulu deklareerijale poole.

Tulu deklareerimise kohta saab infot telefonilt 1811, mis töötab esmaspäevast neljapäevani kell 8.30–16.30 ja reedeti kell 8.30–15.30. Füüsilise isiku maksustamise kohta antakse infot ka telefonil 880 0811. Maksu- ja Tolliameti poole võib küsimustega pöörduda ka Skype’i vahendusel: mta.eesti.

Tulu deklareerimisel tehakse vahet residendil ja mitteresidendil. Resident on füüsiline isik, kelle elukoht on Eestis, või kes viibib Eestis 12 järjestikuse kalendrikuu jooksul vähemalt 183 päeva. Samuti on resident välisteenistuses viibiv Eesti riigiteenistuja. Resident maksab tulumaksu nii Eestis kui ka väljaspool Eestit saadud tulult.

Residentidest maksumaksjad, kes olid maksustamisperioodi viimase päeva seisuga abielus, võivad esitada ühise tuludeklaratsiooni. Selle võib esitada ka juhul, kui üks abikaasadest on maksustamisperioodi kestel surnud. Mitteresident maksab tulumaksu ainult Eesti tuluallikast saadud tulult.

Maksustatavad tulud on:

• palgatulu

• ettevõtlustulu

• tulu vara võõrandamisest

• üüri- või renditasu ja litsentsitasud

• välisriigis saadud tulu

• intressid (v.a. hoiuseintressid)

• muu maksustatav tulu

Maksustamisele kuuluvast tulust võib maha arvata:

• maksuvaba tulu (2012. aastal 1728 €)

• alates teisest lapsest täiendava maksuvaba tulu lapse ülalpidamisel (2012. aastal 1728 €)

• täiendava maksuvaba tulu pensioni korral (saadud pensionisumma ulatuses, kuid mitte rohkem kui 2304 € aastas)

• täiendava maksuvaba tulu tööõnnetus- või kutsehaigushüvitise korral (saadud hüvitise summa ulatuses, kuid mitte rohkem kui 768 € aastas)

• eluaseme soetamiseks võetud eluasemelaenu intressid

• koolituskulud

• kingitused, annetused (rakendatakse 5 %-list mahaarvamise piirangut)

• vabatahtliku kogumispensioni maksed (rakendatakse 15 %-list mahaarvamise piirangut), kuid mitte rohkem kui 6000 €

• kohustusliku kogumispensioni maksed ja töötuskindlustusmaksed (võetakse arvesse aasta kestel, v.a. FIE kohustusliku kogumispensioni makse)

• välisriigi kohustuslikud sotsiaalkindlustusmaksed

Eluasemelaenu intresse, koolituskulusid, kingitusi ja annetusi võib maha arvata kokku kuni 1920 €, kuid mitte rohkem kui 50 % ulatuses sama maksustamisperioodi tulust.

Kui maksusoodustused on aasta kestel tulumaksu kinnipidamisel täies ulatuses arvesse võetud, siis tuludeklaratsiooni esitama ei pea.

AMETIÜHING

Ametiühing koondab töötajaid selleks, et ühisel jõul ja koostöös tööandjaga parandada töö- ja elutingimusi ning kaitsta töötajate õigusi ja huve. Ametiühingusse kuulumine on vabatahtlik ning seoses sellega ei tohi inimese õigusi piirata, näiteks temaga töölepingut lõpetada. Ametiühingud on tööandjatest, riigiasutustest ning teistest organisatsioonidest sõltumatud mittetulunduslikud organisatsioonid. Ametühingu liikmemaksu võib maksustatavast tulust maha arvata. Vaata ka ametiühingute seadust.

Ametiühingute pädevusse kuulub:

• töö-, teenistus- või sotsiaalvaldkonda puudutavate lepingute sõlmimine tööandja, kohalike omavalitsusüksuste ja Vabariigi Valitsusega

• õigusaktide eelnõudesse ettepanekute esitamine töötajate õigusi ja huve puudutavates küsimustes

• ettepanekute esitamine töö- ja sotsiaalküsimusi reguleerivate õigusaktide täiendamiseks ja muutmiseks

• koostöö tegemine tööandjaga tööohutuse ja töötervishoiu olukorra parandamiseks

• töötajate konsulteerimine ja informeerimine

• oma liikmete esindamine ja kaitsmine töövaidlusorganites

TÖÖTÜLID

Töösuhete valdkonnas on töötaja ning tööandja huvid sageli erinevad. Töötaja soovib saada suuremat tasu või nõuab paremaid töötingimusi, tööandjal ei ole aga alati võimalust või tahtmist neid nõudmisi täita. Demokraatliku ühiskonna töösuhete süsteem peab võimaldama tekkivad vastuolud lahendada rahumeelsel teel. Eestis tegeletakse kollektiivsete töötülide lahendamisega riiklikul tasemel alates 1995. aastast. Vastav institutsioon ja kord on kehtestatud kollektiivse töötüli lahendamise seadusega. Sellesse institutsiooni kuuluvad riiklik lepitaja ja mittekoosseisulised paikkondlikud lepitajad maakondades. Lepitaja poole pöördutakse siis, kui omavahelised läbirääkimised tulemusi ei anna ja töörahu satub ohtu. Üksiku töötaja ja tööandja vahelist konflikti lahendavad individuaalse töövaidluse lahendamise seaduse kohaselt töövaidluskomisjon ja kohus. Töövaidluskomisjonid asuvad Tööinspektsiooni kohalike tööinspektsioonide juures. Töövaidluskomisjon ei lahenda vaidlusi 10 000 eurot ületavate rahaliste nõuete üle.

Streik

Streik on töökatkestus, mis toimub töötajate algatusel, et sundida tööandjat täitma seaduslikke tööalaseid nõudmisi. Soovitakse näiteks suuremat palka, pikemat puhkust, teistsugust töökorraldust. Streigi põhjuseks võib olla ka töötajate soov mõjutada riigi üldisemaid poliitilisi otsuseid. Streikida tohib juhul, kui pooled on eelnevalt püüdnud oma erimeelsusi rahumeelselt lahendada, kuid see ei ole õnnestunud ka lepitaja vahendusel.

Streigi toimumisest peab selle korraldaja tööandjale, lepitajale ja kohalikule omavalitsusele vähemalt kaks nädalat varem kirjalikult ette teatama. Teates peab olema selgesti kirjas,

• mis põhjusel streik toimub ehk mida streikijad nõuavad

• millal streik algab, kaua kestab

• kes streigis osalevad

Tööandja ei tohi töötajal keelata streikimist ega toetusstreigis osalemist. Töötaja tohib streikida ka siis, kui ta ametiühingusse ei kuulu. Streigi või töösulu aja eest töötasu ei maksta. Töötajale, kes streigist osa ei võta, kuid streigi tõttu oma tööd teha ei saa, makstakse tasu kas samadel alustel nagu tööseisaku aja eest, mis ei tekkinud töötaja süül, või kollektiivlepingus ettenähtud ulatuses.

Toetusstreik

võidakse korraldada streikivate töötajate toetuseks. Sellega toetatakse streikijate nõudmisi (kui streikijad nõuavad näiteks suuremat palka, siis annab toetusstreikijate aktsioon märku, et nendegi arvates tuleks streikijate palka tõsta). Toetusstreik ei või kesta üle 3 päeva ning sellest tuleb tööandjale ja kohalikule omavalitsusele kirjalikult vähemalt 3 päeva ette teatada. Erinevalt streigist toetusstreigi eel lepitusmenetlust läbima ei pea.

Streigist ja toetusstreigist osavõtt on vabatahtlik. Neist osavõtjatel ei ole lubatud takistada aktsiooniga mitte ühinevate töötajate tööleasumist.

Riiklik lepitaja

Riikliku lepitaja institutsiooni missiooniks on sotsiaalse stabiilsuse tagamine Eesti Vabariigis kollektiivsete töötülide ennetamise kaudu, ja lahenduste pakkumine töötüli osapooltele.

ERAETTEVÕTLUS

Ettevõtluse vorm

Ettevõtluse vormid Eestis on aktsiaselts (AS), osaühing (OÜ), füüsilisest isikust ettevõtja (FIE), täisühing (TÜ), usaldusühing (UÜ) ja tulundusühistu. Levinumad on 3 esimest.

Ettevõtluse vormid erinevad üksteisest peamiselt järgmiste tunnuste poolest:

• osanike vastutuse määr

• äriühingu juhtimisorganid, otsustusprotsessid ja esindusõigus

• nõutava osakapitali suurus ja sissemakse viis

• äriühingu auditeerimise nõuded

• igapäevase tegevuse korraldamine (nt. raamatupidamine)

Kindlasti tasub tutvuda ettevõtluse alustamist nõustavate materjalidega internetis ning konsulteerida kohaliku ettevõtlusnõustajaga.

ETTEVÕTTE REGISTREERIMINE

Äriregister on register erinevate ettevõtjate kohta. Äriühingu õigusvõime tekib alates äriregistrisse kandmisest ja lõpeb koos sealt kustutamisega.

Kui olete leidnud sobiva ettevõtlusvormi, valinud ärinime ning tegevusala, võite alustada ettevõtte registreerimist. Seda saab teha:

• elektrooniliselt, e-äriregistri ettevõtjaportaalis

• notari kaudu

Ettevõtte elektrooniline registreerimine

Äriühingut saab ettevõtjaportaalis registreerida, kui:

• põhikapitali sissemakse on rahaline ja nii osakapitali kui ka riigilõivu tasutakse ettevõtjaportaali kaudu

• kõik asutamisega seotud isikud saavad asutamisdokumente digiallkirjastada

Ettevõtjaportaalis on võimalik registreerida osa-, täis- ja usaldusühingut, samuti alustada ettevõtlust FIE-na. Tulundusühistut ja aktsiaseltsi seal asutada ei saa.

Elektroonilise registreerimise detailne juhend.

Alustage elektroonilist registreerimist e-äriregistri ettevõtjaportaalis.

Ettevõtte peaks saama elektrooniliselt registreerida paarikümne minutiga, ent mõistlik on arvestada ajakuluks siiski üks tööpäev.

Ettevõtte registreerimine notari abil

Ettevõte tuleb asutada notari abil, kui:

• äriühingu põhikapitali sissemakse pole rahaline, vaid rahaliselt hinnatav ja osaühingule üleantav vara või varaline õigus (nt. seadmed, tarkvara vms.)

• äriühingu asutajad ei saa asutamisdokumente digiallkirjastada

Notar valmistab vajalikud dokumendid teie jaoks ette. Notaribüroodes on olemas ka kõik äriühingute asutamiseks vajalikud näidised ja dokumendipõhjad. Leidke Notarite Kojast sobiv notar ja tema kontaktandmed.

Ettevõtte asutamine notari kaudu võtab aega üldjuhul 2–3 päeva.

Käibemaksukohuslaseks registreerimine Maksu- ja Tolliametis

Kui ettevõtte maksustatav käive ületab 16 000 eurot aastas, tuleb ettevõte registreerida Maksu- ja Tolliametis käibemaksukohuslasena.

Töötajate arvelevõtmine haigekassas

Seitsme kalendripäeva jooksul pärast tööleasumist tuleb tööandjal haigekassas arvele võtta kõik töötajad, kellega ta on sõlminud:

• rohkem kui ühekuulise tähtajaga või tähtajatu töölepingu

• rohkem kui kolmekuulise tähtajaga võlaõigusliku lepingu

• juhtimis- ja kontrollorgani liikme lepingu

Haigekassale saab andmeid esitada:

• läbi Ettevõtteportaali

• e-posti teel, saates digitaalselt allkirjastatud dokumendid aadressil http://www.haigekassa.ee/haigekassa/kontakt

• tavapostiga haigekassa klienditeenindusbüroosse

• tuues dokumendid haigekassa klienditeenindusbüroosse ise kohale

Vajalikud dokumendiblanketid leiab siit.

Muid kohustusi

• Kui alustate tegevust erinõuetega tegevusalal, tuleb teil taotleda tegevusluba või litsentsi.

• Kui palkate töötajaid, tuleb äriühingu tegutsemise alustamisest informeerida Tööinspektsiooni.

ETTEVÕTLUSE TOETUSED

Alustaval ettevõtjal on oma äri rahastamiseks võimalik saada Ettevõtluse Arendamise Sihtasutuselt (EAS) stardi- ja kasvutoetust, EL struktuuritoetusi ning KredExi käendatavat stardilaenu.

EAS toetused

EAS starditoetus on mõeldud alustavatele ettevõtetele ja orienteeritud pigem jätkusuutlikele kui kiire kasvuga firmadele.

EAS kasvutoetus on mõeldud kiire kasvuga, kõrget lisaväärtust loovatele ja ekspordivõimelistele ettevõtetele. Seda võivad saada saada ka ettevõtjad, kes on oma konkurentsivõimet juba tõestanud ning vajavad tuge kasvu kiirendamiseks.

EL struktuurifondide toetused

Rahastamismisvõimalusi otsides tasub uurida ka struktuurifondide ja omavalitsuste toetusmeetmeid (nt. põhivara investeeringute stardiabi, personali koolitustoetused).

Struktuurifondidest toetatakse järgmisi valdkondi: haridus, tööturg, teadus- ja arendustegevus, ettevõtlus, infoühiskond, haldusvõimekus, keskkonnahoid, energiamajandus, transport, regionaalne ja kohalik areng, tervishoid ning hoolekanne.

Toetuste leidmisel aitavad teid EAS maakondlikud arenduskeskused, mis pakuvad selleks tasuta nõustamist. Arenduskeskustest saab infot projektide rahastamisvõimalustest nii struktuurifondide kaudu kui ka teiste võimalike toetusallikate kohta, samuti erasektori konsultantide ja nende teenuste kohta.

KredExi stardilaen

Alustavad ja kuni kolm aastat tegutsenud väike- ja keskmised ettevõtted saavad taotleda stardilaenu, mida käendab 75 % ulatuses riiklik sihtasutus KredEx. Võrreldes tavalaenuga on stardilaenu eeliseks, et ettevõtjal tuleb oma isikliku varaga vähem riskida. Stardilaenu saamiseks võib pöörduda nii panka, EAS-i kui KredEx-isse.

INVESTEERIMINE

Investeerimine

on pikaajaline rahakogumine põhieesmärgiga teenida paigutatud raha arvel täiendavat tulu. Investeerida võib nii väärtpaberitesse (aktsiad, investeerimisfondide osakud, võlakirjad jne.) kui ka muusse varasse (kinnisvara, toorained, väärismetallid, kunst), või hoopis näiteks oma ettevõtte arendamisse, lapse haridusse jne. Igapäevaselt puutub iga palgasaaja investeerimisega kokku seoses kohustusliku kogumispensioniga (nn. teine sammas). Üldiselt võib öelda, et mida suurem on pakutav tulu, seda suurem on risk sellest üldse ilma jääda, ning mida väiksem on risk, seda tõenäolisem on midagi teenida. Investeerida (riskida) tuleks ülejäävatest vahenditest. Enne suuremat investeeringut tuleks ennast valdkonnaga kurssi viia (nt. tuluga kaasnevate maksude kohta) ning tutvuda pakkuja taustaga.

Säästmine

on rahakogumine tulevasteks väljaminekuteks, mis on jooksvast sissetulekust katmiseks liiga suured. See on pigem lühiajaline kogumine, nii et kõrvalepandud summa ei väheneks ning oleks kergesti kättesaadav.

Tagatisfond

Eestis tegevusloa alusel tegutsevas krediidiasutuses asuvad hoiused ja investeeringud (ka pensioniosakud) on tagatud Tagatisfondiga. See tähendab, et krediidiasutuse maksejõuetuks muutumisel hüvitatakse hoiused koos kogunenud intressiga täies ulatuses, kuid mitte rohkem kui 100 000 eurot.

Kasulikud lingid

http://www.minuraha.ee/

http://www.tarkinvestor.ee/

SOTSIAALNE ETTEVÕTLUS

Kui äriline ettevõtja keskendub kasumi teenimisele, siis sotsiaalne ettevõtja keskendub sotsiaalse muutuse loomisele. Kuigi sotsiaalne ettevõtlus seostub põhiliselt vabatahtliku ja mittetulundusliku sektoriga, ei ole see vastuolus kasumi teenimisega.

Sotsiaalsete Ettevõtete Võrgustik (SEV) tegutseb kolmes üksteist täiendavas ja toetavas suunas:

• liikmesorganisatsioonina: informeerides ja inspireerides liikmeid, luues ja vahendades koostööd, pakkudes koolitusi ja konsultatsioone, nõustades sotsiaalse mõju hindamise teemadel

• eestkosteorganisatsioonina: esindades liikmete ühishuve, tehes koostööd rahalise ja mitterahalise toe korraldamisel

• valdkonna arendaja ja kõneisikuna: toetades haridustegevust ja uuringuid, osaledes rahvusvahelises koostöös, informeerides avalikkust sotsiaalsest ettevõtlusest (http://sev.ee/vorgustik-2/mis-on-sev/)

VÄLISMAALASE TÖÖTAMINE EESTIS

Eestis ajutiselt viibivad välismaalased, kes siin töötada tahavad, peavad taotlema tööluba (pikaajalise elaniku elamisloaga välismaalastel pole seda vaja). Ettevõtluses on välismaalaste õigused samad, mis kodanikel. Äriühingu asutajaks, osanikuks ja aktsionäriks võib olla igaüks. Äriseadustik nõuab, et vähemalt pool äriühingu juhatuse liikmeist elaks Eestis, kuid see ei seostu kodakondsusega. Välismaalasi ei võeta avalikku teenistusse.

Isikul, kes ei ole Eesti kodanik, on keelatud maa ostmine piiriäärsetes valdades ja väikesaartel. Mujal Eestis eeldab välismaalase maa ost maavanema luba. Välisriik võib Eestis maad omandada välisministri loal.

VÄLISMAAL TÖÖTAMINE

Euroopa Liidu ja Euroopa Majanduspiirkonna riikide töötajate vaba liikumist toetab töövõrgustik EURES (European Employment Services), mille tegevust Eestis koordineerib Eesti Töötukassa. Igas riigis on erinevad kombed ja seadused. Vajalikku teavet on mõnikord keeruline omal käel leida, kuid vastava riigi esindusel Eestis (saatkonnal) ning EURES-i nõustajatel on see kindlasti olemas. Põhjalikku teavet välisriigis töötamise kohta leiate EURES Eesti kodulehelt ja Euroopa EURES portaalist.

Lisaks riiklikele töövahendusprogrammidele pakuvad rahvusvahelist tööturuteenust ka erafirmad. Enne erafirma teenuse kasutamist tuleb kontrollida ettevõtte tausta.

Teise riiki tööle asudes tuleb võtta arvesse:

• seaduslikke aluseid antud riigis töötamiseks (kas peab olema tööluba)

• maksupoliitikat, maksumäärasid

• töölepingu tingimusi (peavad vastama antud riigi seadusandlusele)

• ravikindlustuse tingimusi

• toimetulekuvõimalusi välismaalasena töötades

10. Eesti ja Euroopa Liit

EESTI JA MAAILMAORGANISATSIOONID

Eesti liikmelisus maailmaorganisatsioonides

Eesti Vabariik on olnud läbi aegade demokraatlik riik ning kuulunud ja kuulub tänapäevalgi paljudesse ülemaailmsetesse organisatsioonidesse. Nii kuulus Eesti enne II maailmasõda Rahvasteliitu ja oli Rahvusvahelise Olümpiakomitee liige. Pärast taasiseseisvumist hakati taastama ja taotlema liikmelisust rahvusvahelistes ühendustes. Praeguseks on Eesti oma sihid saavutanud. Eesti olulisemad liitumised on olnud:

• ÜRO ja OSCE-ga – 17. septembril 1991

• Euroopa Nõukoguga – 14. mail 1993

• Kyōto protokolliga – 17. novembril 1998

• WTO-ga – 13. novembril 1999

• Euroopa Liiduga – 1. mail 2004

• NATO-ga – 29. märtsil 2004

• Schengeni viisaruumiga – 21. detsembril 2007

• OECD-ga – 9. detsembril 2010

• euroalaga – 1. jaanuaril 2011

Riigikogu poolt heaks kiidetud rahvusvaheliste lepingute ja rahvusvaheliste organisatsioonide alusdokumentide eestikeelsed tõlked on avaldatud Riigi Teatajas.

ÜRO

Ühinenud Rahvaste Organisatsioon (ÜRO) tekkis 1945. aastal laguneva Rahvasteliidu asemele. ÜRO eesmärgiks on rahu, julgeoleku, koostöö ja inimõiguste tagamine ning rahvusvahelist laadi majanduslike, sotsiaalsete, kultuuriliste ja humanitaarprobleemide lahendamine. Organisatsiooni tegevuse aluseks on ÜRO põhikiri (harta). Organisatsiooni peakorter asub New Yorgis. Liikmesriike on 194. ÜRO peasekretär on Ban Ki-moon. Töökeelteks on inglise, prantsuse, hispaania, hiina, araabia ja vene keel.

Vt. põhjalikumalt kodulehelt http://www.un.estemb.org/est/eesti_yro.

ÜRO eriagentuuride hulka kuuluvad näiteks:

• IBRD – Rahvusvaheline Rekonstruktsiooni- ja Arengupank

• ILO – Rahvusvaheline Tööorganisatsioon

• IMF – Rahvusvaheline Valuutafond

• UNDP – ÜRO Arenguprogramm

• UNESCO – ÜRO Haridus-, Teadus- ja Kultuuriorganisatsioon

• UNICEF – ÜRO Lastefond

• WHO – Maailma Tervishoiuorganisatsioon

OSCE

Euroopa Julgeoleku- ja Koostööorganisatsiooni (Organization for Security and Co-operation in Europe, OSCE) asutasid 1975. aastal ühiselt NATO ja Varssavi Lepingu Organisatsiooni riigid.

OSCE püüab ennetada konflikte, ohjata kriise ja aidata kaasa konfliktijärgsele sotsiaalsele taastustööle, sealhulgas inimõiguste tagamisele.

OSCE-sse kuulub 56 liikmesriiki. OSCE Nõukogu asub Viinis.

Aastail 1993–2001 tegutses Eestis OSCE missioon (ehk esindus), mille eesmärgiks oli edendada integratsiooni ja paremat üksteisemõistmist Eestis elavate rahvuste vahel.

OSCE liikmesriigid

koostööpartnerid

Euroopa Nõukogu (EN )

Euroopa Nõukogu asutati 5. mail 1949. EN põhilised tegevusvaldkonnad on inim-, sotsiaal- ja keelelised õigused, haridus ja kultuur. EN ei ole EL institutsioon ja seda ei tohi segamini ajada EL Nõukoguga, mida mõnes dokumendis samuti nimetatakse Euroopa Nõukoguks.

EN oluline saavutus on Euroopa inimõiguste konventsiooni koostamine 1950. aastal, mille raames asutati Euroopa Inimõiguste Kohus.

Euroopa Nõukokku kuulub 47 liikmesriiki Euroopast ja Aasiast. EN alaline asukoht on Strasbourgis, juhtorganiteks on parlamentaarne assamblee ja ministrite komitee. Nõukogu ametlikud keeled on inglise ja prantsuse keel.

Euroopa Nõukogu lipp ja hümn on needsamad, mis Euroopa Liidul. Vahetegemiseks kasutatakse tihti lipu sellist varianti, kus talle on lisatud väike e-täht.

liikmesriigid

vaatlejad

kandidaatriigid

Euroopa Inimõiguste Kohus

on Euroopa Nõukogu inimõiguste kaitse asutus. Kohus lähtub oma tegevuses Euroopa inimõiguste konventsioonist. Kohtule saab esitada kaebusi ainult inimõiguste konventsiooniga ühinenud riikide peale. Enne kui pöörduda Euroopa Inimõiguste Kohtusse, peab kaebus olema läbinud kõik Eesti kohtuastmed, ning pöörduja ammendanud kõik võimalused ennast Eestis kaitsta. Euroopa Inimõiguste Kohus asub Strasbourgis.

WTO

Maailma Kaubandusorganisatsioon (World Trade Organization, WTO) on rahvusvaheline ühendus, mis reguleerib kaubandust riikide vahel. WTO loodi 1995. aastal, tal on 157 liikmesriiki ja 28 vaatlejaliiget. Organisatsiooni peakorter asub Šveitsis Genfis.

liikmesriigid

vaatlejad

ei ole liitunud

OECD

Majanduskoostöö ja Arengu Organisatsioon OECD (Organization for Economic Co-operation and Development) on arenenud tööstusriike koondav rahvusvaheline ühendus, mis tegeleb peamiselt majanduspoliitikaga: üldise teabevahetuse, andmete kogumise, statistika avaldamise, majanduse analüüsi, prognooside ja muu sellisega.

OECD eesmärk on tugevdada demokraatiat ja soodustada vabaturumajandust kõikjal maailmas.

liikmesriigid

kandidaatriigid

koostööpartnerid

Euroopa Liit (EL)

Euroopa Liit on majanduslik ja poliitiline ühendus, millel on nii valitsustevahelise kui ka rahvusülese organisatsiooni elemente. Alates 1. juulist 2013 on liikmesriike 28.

Euroopa integratsiooni alguseks loetakse Euroopa Söe- ja Teraseühenduse asutamist 1951. aastal, kuid rangemalt võttes rajati EL 1992. aastal Maastrichti lepinguga.

EL riikide ühtlustatud seadusandlus peab tagama kodanike, kaupade, teenuste ja kapitali vaba liikumise EL piires. Seitseteist liikmesriiki on võtnud tarvitusele ühisvaluuta euro.

Euroopa Liidus on seni 23 ametlikku ja töökeelt. Ilmselt lisandub 1. juulist 2013 ka horvaatia keel.

liikmesriigid

kandidaatriigid

NATO

Põhja-Atlandi Lepingu Organisatsioon (North Atlantic Treaty Organization) on sõjaväeline allianss, mis asutati 1949. NATO kõrgeim organ on Põhja-Atlandi Nõukogu, mida juhib NATO peasekretär.

NATO tegevus lähtub asutamislepingust, mis sätestab üldisemal tasandil liikmesriikide õigused ja kohustused NATO-s.

Lepingu eestikeelne tõlge välisministeeriumi kodulehel, originaaltekst.

EUROOPA LIIDU INSTITUTSIOONID JA JUHTIMINE

Euroopa Parlament

Euroopa Parlamendil on kolme liiki põhivolitusi:

• õigus anda seadusandlikke akte

• rahandusalased volitused

• järelevalve täidesaatva võimu üle

Euroopa Parlament (mitteametlikult ka europarlament) on EL liikmesriikide esindajatest koosnev parlamentaarne institutsioon. Praegu on tal 754 liiget. Alates 1979. aastast valitakse europarlamendi saadikud üldistel ja otsestel valimistel iga 5 aasta tagant.

Parlamendikohad jagatakse vastavalt iga riigi elanike arvule. Igal liikmesriigil on kindel arv parlamendikohti, mis ei või olla suurem kui 99 ja väiksem kui 5.

Iga aasta detsembris võtab Euroopa Parlament järgmiseks aastaks vastu Euroopa Liidu eelarve.

Euroopa Parlamendi president, kes valitakse kaheks ja pooleks aastaks, esindab parlamenti ametlikel üritustel ja rahvusvahelistes suhetes, juhatab täiskogu istungeid ning juhatuse ja eesistujate konverentsi koosolekuid.

Euroopa Parlament töötab põhiliselt Brüsselis, kuid osa istungeid peetakse Strasbourgis.

Kohtade jaotus Euroopa Parlamendis

• Euroopa Rahvapartei (Kristlike Demokraatide) ja Euroopa Demokraatide fraktsioon (265)

• Euroopa Parlamendi Sotsiaaldemokraatide fraktsioon (184)

• Euroopa demokraatide ja liberaalide liidu fraktsioon (85)

• Roheliste/Euroopa Vabaliidu fraktsioon (55)

• Euroopa Ühendatud Vasakpoolsete/Põhjamaade Roheliste Vasakpoolsete liitfraktsioon (35)

• Fraktsioon Iseseisvus/Demokraatia (31)

• Euroopa Konservatiivid ja Reformistid (54)

• Üksikkandidaadid (27)

Euroopa Komisjon

Euroopa Komisjon on EL täidesaatev organ. Komisjon määrab EL tegevuseesmärgid ja prioriteedid, esitab Euroopa Parlamendile ja EL Nõukogule õigusaktide ettepanekuid, haldab EL poliitikavaldkondi ja eelarvet, rakendab EL õigust ja esindab Liitu rahvusvahelisel tasandil.

Komisjon tegutseb valitsuskabinetina, kuhu kuulub 27 liiget ehk volinikku. Igast liikmesriigist on üks volinik. Oma ametiajal on volinikud kohustatud esindama EL kui terviku, mitte oma kodumaa huve. Üks 27 volinikust on Euroopa Komisjoni president, kelle kandidatuuri esitab Euroopa Ülemkogu ja kelle kinnitab ametisse Euroopa Parlament. Seejärel nimetab Euroopa Ülemkogu presidendiga kooskõlastatult ülejäänud 26 voliniku kandidaadid. Kõik 27 kandidaati esitatakse Euroopa Parlamendile ametisse kinnitamiseks korraga.

Euroopa Liidu Nõukogu

(mida nimetatakse ka ministrite nõukoguks) on EL põhiline otsuseid tegev institutsioon, mis jagab seadusandlikku ja eelarvealast võimu Euroopa Parlamendiga.

Nõukogu on ühtne organ, kuid sõltuvalt arutusel olevast teemast koguneb ta erinevates koosseisudes, kuhu kuuluvad vastava valdkonna eest vastutavad liikmesriikide ministrid ja Euroopa Komisjoni volinikud.

Vastuvõtmiseks vajavad nii EL Nõukogu kui ka Euroopa Parlamendi heakskiitu EL õigusaktid – Euroopa Parlamendi ja Nõukogu määrused ja direktiivid, mille eelnõusid koostab ja esitab Euroopa Komisjon.

EL majandus- ja rahandusküsimuste nõukogu, kus Eestit esindab tavapäraselt rahandusminister, nimetatakse ka lühendiga ECOFIN.

EL Nõukogu ülesanded on

• EL õigusaktide vastuvõtmine

• liikmesriikide üldise majanduspoliitika koordineerimine

• rahvusvaheliste kokkulepete sõlmimine EL ja ühe või mitme riigi või rahvusvahelise organisatsiooni vahel

• EL eelarve kinnitamine koos Euroopa Parlamendiga

• EL ühine välis- ja julgeolekupoliitika

• siseriiklike kohtute ja politseijõudude kriminaalasjade alal tehtava koostöö koordineerimine

Euroopa Ülemkogu

Euroopa Ülemkogu on EL institutsioon, kus kohtuvad liikmesriikide riigi- või valitsusjuhid ning Euroopa Komisjoni ja Euroopa Parlamendi president. Eestit esindab Euroopa Ülemkogul peaminister (valitsusjuht). Euroopa Ülemkogu määrab liidu laiemad poliitilised suunised ning arutab aktuaalseid rahvusvahelisi küsimusi. Istungid toimuvad EL Nõukogu eesistujariigis. Euroopa Ülemkogu toimub vähemalt kaks korda aastas.

Euroopa Keskpank

Euroopa Keskpank (EKP) on EL institutsioon, mis vastutab euroala rahapoliitika eest neis 17 liikmesriigis, kes on võtnud kasutusele ühisvaluuta euro. EKP põhiülesanne on säilitada euro ostujõud ja seeläbi hinnastabiilsus euroalal.

Pank asub Saksamaal Maini-äärses Frankfurdis.

Euroopa Kontrollikoda

Euroopa Kontrollikoda kontrollib EL rahaliste vahendite korrakohast haldamist. Järelevalve tulemused esitatakse aastaaruannetes. Kontrollikoja liikmed nimetab ametisse EL Nõukogu liikmesriikide poolt esitatud kandidatuuride põhjal pärast konsulteerimist Euroopa Parlamendiga. Liikmete ametiaeg kestab 6 aastat ja seda on võimalik pikendada.

Euroopa Kontrollikoda asub Luxembourgis.

Euroopa Kohus

Euroopa Kohtu ülesanne on tagada, et EL õigusakte mõistetaks ja rakendataks ühtmoodi kõikides liikmesriikides. Nii näiteks võivad Eesti kohtud küsida Euroopa Kohtult selgitust, kas Eesti seadused on EL õigusaktidega kooskõlas. Iga isik võib pöörduda Euroopa Kohtusse, et kontrollida, kas liikmesriik on täitnud EL õigusakte, samuti taotleda mõne EL institutsiooni õigusakti tühistamist. Euroopa Kohus asub Luxembourgis.

Euroopa Ombudsman

uurib EL institutsioonide ja asutuste, näiteks Euroopa Komisjoni, EL Nõukogu ja Euroopa Parlamendi tegevuses aset leidnud haldusliku omavoli juhtumeid ja teeb nende kohta ettekandeid. Tema pädevusse ei kuulu ainult Euroopa Kohtu ja esimese astme kohtu õigusemõistmise alane tegevus. Ombudsman korraldab uurimisi tavaliselt EL kodanike kaebuste põhjal, kuid võib neid ka omal algatusel alustada.

Ombudsmani määrab viieks aastaks ametisse Euroopa Parlament. Alates 2003. aastast on ombudsman kreeklane Nikiforos Diamandouros. Ombudsmani ja tema sekretariaadi asukohaks on Strasbourg.

EESTI ESINDATUS EL TASANDIL

Eesti on esindatud kõigis EL institutsioonides. Euroopa Parlamendis on Eestile ette nähtud 6 kohta. Euroopa Komisjoni üks volinikest on Eestist. Euroopa Ülemkogus esindab Eestit valitsusjuht (peaminister). Euroopa Keskpanga nõukokku, mis on EKP tähtsaim otsuseid tegev organ, kuuluvad lisaks kuuele juhatuse liikmele ka euroala 17 liikmesriigi keskpanga presidendid. Üks Euroopa Kontrollikoja liikmetest ja üks Euroopa Kohtu 27 kohtunikust on Eestist.

Euroopa Liidu kodakondsus

Iga EL liikmesriigi kodanik on ühtlasi ka EL kodanik. Euroopa kodakondsus täiendab liikmesriigi kodakondsust, kuid ei asenda seda – see tähendab, et ainult EL kodanik ei ole võimalik olla, vaid EL kodakondsus käib liikmesriigi kodakondsusega kaasas. Niisiis on kõik Eesti kodanikud alates 1. maist 2004 ka EL kodanikud.

EL kodakondsus tagab õiguse/vabaduse liikuda (reisida), elada, töötada ja õppida kõikides EL liikmesriikides, ning võrdse kohtlemise kogu EL tööturul. Erandiks on mõned piiratud valdkonnad (politsei, relvajõud, välisteenistus). Lisaks võib EL kodanik mistahes teises liikmesriigis osutada avalikku teenust, s.t. tegeleda iseseisva äritegevusega.

EL kodanikul on lisaks majanduslikele ja sotsiaalsetele õigustele ka selged poliitilised õigused. Maastrichti lepingu kohaselt on igal Liidu kodanikul õigus hääletada ja kandideerida Euroopa Parlamendi valimistel, ning kohalikel valimistel liikmesmaal, mille kodanik ta ei ole, kuid kus ta püsivalt elab.

Konsulaarabi

Samuti võimaldab EL kodakondsus laiaulatuslikku konsulaar- ja diplomaatilist kaitset kolmandates riikides. See tähendab, et viibides reisil või elades riigis, kus puudub Eesti riigi diplomaatiline esindus, on teil kui EL kodanikul võimalus abi saamiseks pöörduda ükskõik millise EL liikmesriigi diplomaatilise esinduse poole. Kui te näiteks satute Egiptuses varguse või õnnetuse ohvriks, võite paluda abi Prantsuse saatkonnalt, kes aitab teil kodumaale tagasi pöörduda.

Schengeni viisaruum

on ala, kus on kaotatud riikidevaheline piirikontroll. Siiski peab seal kaasas olema isikut tõendav dokument. Eesti liitus Schengeni viisaruumiga 21. detsembril 2007.

Piiriametniku palvel peavad Schengenisse mittekuuluvate riikide kodanikud lisaks reisidokumendile esitama ka dokumendid, mis tõendavad reisi eesmärki; samuti on piiriametnikul õigus paluda reisiks vajalike rahaliste vahendite olemasolu tõendamist.

Schengeni ruumi kuulub 26 riiki, mille hulgas on enamik EL riike ja 4 Euroopa Liitu mitte kuuluvat riiki (Island, Liechtenstein, Norra ja Šveits). EL liikmetest ei kuulu viisaruumi Rumeenia, Bulgaaria, Küpros, Suurbritannia ja Iirimaa.

Pikemalt vt. Välisministeeriumi kodulehelt.

Schengeni ruumi liikmesriigid

Tulevased Schengeni viisaruumi liikmed

Kaupade liikumine

Kaupade vaba liikumine on üks neljast vabast liikumisest, mis on EL siseturu toimimise aluseks. Liikmesriikide vahel on keelatud ekspordi- ja impordimaksud ning kõik samaväärse toimega maksud, samuti kõik koguselised impordi- ja ekspordipiirangud ning samaväärsed meetmed. Põhimõtteliselt kujutavad kõik kaupade vaba liikumist nii või teisiti takistavad kaubandusreeglid endast koguseliste piirangutega samaväärse toimega meetmeid.

Euro

Eesti läks oma rahalt eurole üle 1. jaanuaril 2011. Ka enne seda, euro kasutuselevõtust alates, oli Eesti kroon jäigalt seotud euroga.

Toetused

Regionaalpoliitika eesmärgiks on tasakaalustada ja ühtlustada EL liikmesriikide arengut ning tõsta seeläbi EL kui tervikliku majanduspiirkonna konkurentsivõimet maailmaturul. EL regionaalpoliitika elluviimiseks jagatakse liikmesriikidele struktuuritoetust, mida pakuvad erinevad fondid. Euroopa Regionaalarengu Fond (ERF) ja Euroopa Sotsiaalfond (ESF) on struktuurifondid, neile lisandub Ühtekuuluvusfond (ÜF).

Järgmise seitsme aasta (2014–20) jooksul maksab Eesti EL eelarvesse u. 1,4 miljardit eurot. Toetusteks Eestile on eelarves 5,89 miljardit eurot. Seega saab Eesti neil aastail EL eelarvest toetust 4,5 miljardit enam kui ise sisse maksab.

EL struktuurifondide senist kasutamist ja toetusvõimalusi vt. kodulehelt.

TURVALISUS JA KAITSE

Sõjaline

NATO liikmesriigina on Eesti julgeolek tagatud kollektiivkaitse põhimõttel, mille kohaselt rünnak ühe liikmesriigi vastu tähendab kogu alliansi ründamist.

Osalemine rahvusvahelistel operatsioonidel

Eesti julgeolekut mõjutavad üle kogu maailma aset leidvad arengud. Osavõtuga rahvusvahelistest sõjalistest operatsioonidest panustab Eesti nii iseenda kui ka Euroopa ja kogu maailma julgeolekusse. Eesti võtab osa erinevate rahvusvaheliste organisatsioonide (NATO, EL, ÜRO, OSCE) juhitud kriisiohje- ja rahuoperatsioonidest.

Õiguslik

EL liikmena on Eesti seotud Euroopa majandus- ja õigusruumiga ning Euroopa ühtse välis-, julgeoleku- ja kaitsepoliitikaga.

Euroopa julgeoleku- ja kaitsepoliitika kohta vt. põhjalikumalt Kaitseministeeriumi kodulehelt.

Esindamata Rahvaste Organisatsioon (ERO)

(Unrepresented Nations and Peoples Organization, UNPO) on valitsuste-väline organisatsioon, mis ühendab maailma põlisrahvaid, kelle enesemääramisõigus on suuremal või vähemal määral piiratud, ja kel seetõttu ei ole võimalik olla esindatud ÜRO-s.

ERO asutasid Haagis 11. veebruaril 1991 kaheteistkümne rahva, ERO asutajaliikmete esindajad (üks neist oli eestlane Linnart Mäll). Sekretariaat asub tänini Haagis.

Tänase seisuga kuulub ERO-sse üle 50 liikmesrahva. Kuus endist ERO liiget on saavutanud täieliku iseseisvuse ning võetud vastu ÜRO-sse: need on Eesti, Läti, Armeenia, Gruusia, Belau ja Ida-Timor.

notes

1

v. a. Montenegro, kus võib kehtiva ID-kaardi alusel viibida kuni 30 päeva

Table of Contents

Kodaniku käsiraamat

Saateks

1. Eesti riik ja maa

ÜLDANDMED

RIIKLIK SÜMBOOLIKA

PÜHAD, TÄHTPÄEVAD JA LIPUPÄEVAD

HALDUSJAOTUS

EESTI PÕHISEADUSLIKUD INSTITUTSIOONID

RIIGIKOGU

VABARIIGI PRESIDENT

VABARIIGI VALITSUS

KOHALIK OMAVALITSUS (KOV)

KOHUS

ÕIGUSKANTSLER

RIIGIKONTROLL

E-RIIK

2. Õigused, kohustused, vabadused ja piirangud

ÕIGUSED

KOHUSTUSED

SEADUSLOOME

ERAKONNAD

VALIMISED

ÕIGUS

SÜÜTEGU

LEPING

TARBIJAKAITSE

3. Eesti kodakondsus ja Eestis elamine

EESTI KODAKONDSUS

VÄLISMAALASTE SEADUS

ISIKUT TÕENDAVAD DOKUMENDID

ISIKUANDMED

4. Turvalisus ja riigikaitse

POLITSEI

HÄDAABINUMBRID JA INFOTELEFONID

POLITSEIHARIDUS, POLITSEITEENISTUS, ABIPOLITSEI

KAITSEPOLITSEI

MUNITSIPAALPOLITSEI

NAABRIVALVE

PÄÄSTEAMET

LIIKLUSOHUTUS

KINDLUSTAMINE

E-TURVALISUS

RIIGIKAITSE

NATO

5. Tervishoid ja sotsiaalvaldkond

SOTSIAALKINDLUSTUSAMET

PENSIONID

TOETUSED

SOTSIAALHOOLEKANDETEENUSED

SOOLINE VÕRDÕIGUSLIKKUS

VARJUPAIGA TAOTLEMINE

TERVISHOID

RAVIMID

6. Haridus ja elukestev õpe

ÕIGUS HARIDUSELE JA KOOLIKOHUSTUS

ÕPPETÖÖ TINGIMUSED

ÜLDHARIDUS

KOOLI ASTUMINE JA KOOLI LÕPETAMINE

KOOLIGA SEOTUD PROBLEEMID JA KÜSIMUSED

RIIGIEKSAM

EUROOPA KOOL

KÕRGHARIDUS

ÕPPURITE SOTSIAALSED TAGATISED

ÕPPIJATE HUVIDE KAITSJAD

MITTEFORMAALNE JA INFORMAALNE ÕPPIMINE

KOOLITUSED

HUVITEGEVUS, HUVIHARIDUS, RAHVAÜLIKOOLID

VÕTA

KUTSE- JA KARJÄÄRINÕUSTAMINE

7. Perekond ja kodu

ABIELU

LAPS

TESTAMENT JA PÄRIMINE

SURMA REGISTREERIMINE JA MATUSED

ELUASE

8. Kodanikuühiskond, olme ja vaba aeg

KODANIKUÜHISKOND

KAASAMINE JA SELLEGA SEONDUVAD MÕISTED

KODANIKUALGATUS JA KODANIKUJULGUS

RAHA KOLMANDAS SEKTORIS

VABATAHTLIK TÖÖ JA TEGEVUS

NOORTEORGANISATSIOONID

REISIMINE

HOBID

LEMMIKLOOM

VABA AEG JA LOODUS

KESKKONNAKAITSE

9. Tööturg ja ettevõtlus

TÖÖLEPING

TÖÖVÕIMETUS

TÖÖTERVISHOID

TÖÖTUS

MAKSUD

ÜKSIKISIKU TULUDEKLARATSIOON

AMETIÜHING

TÖÖTÜLID

ERAETTEVÕTLUS

ETTEVÕTTE REGISTREERIMINE

ETTEVÕTLUSE TOETUSED

INVESTEERIMINE

SOTSIAALNE ETTEVÕTLUS

VÄLISMAALASE TÖÖTAMINE EESTIS

VÄLISMAAL TÖÖTAMINE

10. Eesti ja Euroopa Liit

EESTI JA MAAILMAORGANISATSIOONID

EUROOPA LIIDU INSTITUTSIOONID JA JUHTIMINE

EESTI ESINDATUS EL TASANDIL

TURVALISUS JA KAITSE

1